2 g4 1 Al \ \ « K 11 FLORA 



domen ärtnu mer slående. Jag vill här i förbigående erinra 

 om jättealgen Macrocystis pyrifera, hvilken uppnår en längd 

 af ända till 200 å 3C0 meter, och hvilken i väldiga skogar 

 bekläder Patagoniens, Eldslandets och Sydgeorgiens kustom- 

 råden. En motsvarande kolossal algformation har man i den 

 norra hemisfären vid Behringshafvet och Alaska, där jätte- 

 tången Nereocystis } hvilken uppnår 90 m. i längd, ger forma- 

 tionen sin prägel. 



Man skulle kunna tycka, att den massa sporer, som 

 alstras af dessa alger, borde kunna föras långt ut i öppna 

 sjön, och att (.Wn värld af små mikroskopiska växter, hvilka 

 lefva pa dessa littorala områden äfvenledes borde utgöra en 

 för oceanernas djur eftersökt näring. Men så är nog ej för- 

 hållandet, åtminstone icke i någon vidsträcktare mån. Ty den 

 tyske botanisten Schutt har påvisat, att t. ex. de diatomaceer, 

 som födas vid kusterna, hafva ett förökningssätt, hvarigenom 

 de illa lämpa sig för ett pelagiskt lif samt att deras morfolo- 

 giska byggnad är sådan, att de ej kunna lefva i de öppna 

 hafven. Enligt Schutt är oceanen för kustflorans barn en 

 ständigt öppen graf, till hvilken de drifvas för att efter 

 längre eller kortare kamp dö. På samma sätt torde det nog 

 <>ck>a gå med en hel del algsporer, som förrirrat sig ut ifrån 

 kustområdet. 



Härmed vill jag emellertid ej frånkänna dessa organismer 

 all betydelse såsom näringsämne för de öppna hafvens djur- 

 värld. Men denna kan ej vara anmärkningsvärd, dels därför 

 att organismerna i fråga ej äro tillpassade för ett oceanlif, dels 

 därför att kusterna äro bärare af en mycket rik fauna, som 

 torde förbruka den största delen af växtorganismerna, innan 

 de hinna spridas ut till öppna hafven. 



Utaf allt hvad jag här haft äran att frambära, synes det 

 sannolikt, att l\v\) organiska substans, som genom floderna 

 eller han kustområdena tillföres världshafven, endast kan ut- 

 göra en ringa procent af den »urnäring», som behöfves för 

 att uppehålla oceanernas oändligt rika djurvärld. 



Innan jag går att redogöra för själfva »urnäringen», vill 



