HJ. MIM!, OM PLANLTON OCH ÄMNESOMSÄTTNINGEN I HAFVE1 2n~ 



fastställer först, att under hvarje □meters yta i södra Öster- 

 sjön lefva minst en million copeoder. Under dygnet förtär 

 hvarje copepod, lågt beräknadt, 12 st. ceratier, alltså under 

 aret 4,370 (egentl. 4,380) individer. Häråt följer, att l million 

 copepoder årligen förbrukar 4,370 (egentl. 4,380) millioner cera- 

 tier- Men nu har man genom noggrann analys visat, att 1 

 million ceratier innehålla såsom ett minimum 0,031,345 gram 

 organisk substans. Alltså måste under hvarje □meters yta i 

 Östersjön årligen produceras 133, 3 5 gram organisk substans. 

 Om därtill lägges den organiska substans, som i samma vat- 

 tenpelare lämnas af diatomaceerna, så uppgår den organiska 

 substans, som under hvarje år under en □meters yta i södra 

 Östersjön nybildas, till minst 150 gram. 



Jämför man detta med afkastningen på land, så säger sig 

 Hensen från fullt sakkunnigt håll hafva erfarit, att en □meter 

 åker eller äng producerar omkring 20 °/o mer än hafvet under 

 samma yta. Men af flera skäl anser Hensen, att hafvets pro- 

 duktion är större. 



Med sådana svindlande siffror för ögonen, som dem, hvilka 

 här ofvan angifvits, skulle ej det väcka förvåning, om mången 

 ansåge, att Hensen öfverskattat hafvets förmåga att producera 

 urnäring». Detta är emellertid så långt ifrån förhållandet, att 

 han bevisligen i högst väsentlig grad underskattat densamma, 

 hvilket måste tillskrifvas fångstappparaternas ofullkomlighet, 

 Hensen själf hade misstänkt, att en mindre del af de minsta 

 organismerna gått förlorad genom håfvens maskor, ehuru dessa 

 endast mäta 0,o 5 mm. i vidd. 



År 1901 bekräftades detta af Lohmann, hvilken genom 

 upprepade försök kommit till den öfvertygelsen, att det an- 

 vända, fina nätet tillfyllest fyllt sitt ändamål, när frågan gällt 

 att infånga makroplankton (ctenophorer, siphonophorer, medu- 

 sor, salpor m. fl. större djur) eller mesoplankton (maskar, 

 kräftdjur, mollusker och andra medelstora djur), men att fler- 

 talet mikroplanktoniska organismer antingen i hög grad redu- 

 cerats eller helt- och hållet gått förlorade, genom att de trängt 



