III. MIMI, OM PLANKTON OCH * MNESOMSATTNINGEN I HAFVE1 



hafven.) Det lider sålunda intet tvifvel dan »m, att de öppna 

 hafvens produktionsförmåga af urnäring är mycket betydande 

 och vida större än hvad man hittills vågat antaga. 



I detta föredrag har jag sökt lämna en öfverblick af »urna- 



ringens» beståndsdelar, alstringsplats, förekomstsätt och bety- 

 delse. Jag har visat, att den födes och lefver i de öppna 

 hafven så långt som ljuset förmår nedtränga, att den är sam- 

 mansatt af mikroskopiskt små, encelliga växtorganismer, hvilka, 

 i likhet med växterna på land, genom sina gröna, bruna, röda 

 och gula chromophyllkroppar, äga förmågan att under ljusets 

 inverkan af kolsyra och vatten nybilda organiska föreningar, 

 samt att den är själfva urkällan, som bestämmer och behär- 

 skar hela djurlifvet i de öppna oceanerna. 



Urnäringens betydelse kan säkrast uppskattas, om man 

 tänker sig, hvad följden skulle blifva, om den af en eller annan 

 orsak upphörde att existera. Detta skulle i första hand drabba 

 alla sådana smärre djur, hvilka för sitt lifsuppehälle äro när- 

 mast beroende af urnäringen, ss. foraminiferer, radiolarier, cope- 

 poder, salpor, appendicularier tn. fl. Alla dessa måste inom mycket 

 kort tid aftaga i antal och dö hungersdöden. Detta åter skulle 

 hafva till omedelbar följd, att alla andra världshafvens innevå- 

 nare efter hand måste skatta åt förgängelsen. Hafsfiskar, bland 

 dem våra värdefullaste näringsfiskar, själar, hvalrossar, hval- 

 djur m. fl. måste snabbt gå under, och inom kort vore de 

 öppna oceanernas vattenmassor beröfvade allt lif från ytan 

 ända ned till djupens afgrunder. 



Hvad skulle detta innebära för lifvet i kustområdenas 

 grundare vatten, där en egenartad flora och fauna härskar, är 

 ej lätt att angifva, men sannolikt är, att äfven där lifvet komme 

 att röna intryck af de förändrade förhållandena i öppna sjön. 

 Ty det är antagligt, att stora massor af oceaniska djur med för- 

 flyttningsförmåga skulle efter hand tvingas att söka sig in till- 

 just dessa områden för att undgå hungersdöden. Dit skulle 



