306 FAUNA OCH FLORA 



den 30 sistlidne augusti. Ä en myr, som sedan länge varit utdikad, 

 hade enkelbeckasiner ett kärt tillhåll i de d. o. hv. med stan- 

 igenvuxna dikena. Invid en dylik oas observerades på långt håll 

 en vårfågel sitta spejande i toppen af en liten torr tall. Plötsligt 

 flög han upp och ställde sig med fladdrande vingar, liksom torn- 

 falken plägar göra, öfver starrfläcken, hvarefter han i afsatser sänkte 

 sig ned öfver sitt tilltänkta byte, hvilket befanns vara en beckasin, 

 som emellertid i god tid lyfte, innan förföljaren nått marken, och 

 efter några skarpa kast gjorde sig fri hans efterhängsenhet. Efter 

 det misslyckade försöket återvände vårfågeln till sin torrtall, men 

 tvekade ej att i nästa ögonblick göra ett nytt anfall mot en annan 

 beckasin. som af min hund uppstötts och som i full fart strök förbi 

 hans utkiksträd. Äfven detta angrepp blef naturligtvis utan önskadt 

 resultat. Mitt försök att få blifva ensam om beckasin jakten å my- 

 ren misslyckades äfven. Någon betydande skada å fullvuxna mindre 

 vadare torde vårfågeln knappast kunna åstadkomma, men å Lapp- 

 lands starrmyrar och bäckängar, der han med förkärlek stryker 

 omkring, sedan kullarne blifvit flygga, torde smärre vadareungar ofta 

 nog blifva hans byte. 



K. Gram. 



Bidrag till kännedomen 0111 höfjärilns och vinbergssnäckans 



förekomst. 



Såsom vidare fyndorter för den i haft. 3 af E. Wahlgren om- 

 nämnda svafvelgula höfjäriln (Colias palaeno) vill jag nämna Hvil- 

 sta vid Eskilstunaån samt Ulricehamnstrakten, där jag sett flera 

 exemplar. 



Till uppsatsen om vinbergssnäckan (Helix pomatia) i samma 

 häfte kan nämnas, att denna snäcka, åtminstone för några år sedan, 

 talrikt förekom i en dalsänka vid Kungsör samt på Tärnö i mel- 

 lersta Södermanland. 



Gu 11 n ar Alm. 



Iakttagelser angående vissa mesarters utbredning norrut. 



I de färskaste ornithologiska uppgifterna rörande mesarnes ut- 

 bredningsområden inom Sverige angifves, att tofsmesen förekommer 

 upptill Jämtland och Ångermanland, svartmesen upptill 64 och 

 65 n. br. samt stjärtmesen upptill Sundsvall och Östersund. Dessa 

 gränser synas numera kunna flyttas afsevärdt längre norrut, och 

 kunna de nämnda mesarterna anses som bofasta åtminstone i Vester- 

 bottens kustland. Inom Degerfors socken är stjärtmesen allmän 

 sedan tiotal år tillbaka åtminstone under hösten och förvintern, och 

 iakttages han vårtiden då och då parvis, hvarför det är sannolikt, 

 att han äfven häckar härstädes, fast någon iakttagelse härom ännu 

 ej med säkerhet är gjord. Den 29 juni detta år anträffades dock 

 i närheten af Amsele kyrkoplats en kull flygga ungar, som voro så 

 ringa utvecklade, att de måste varit kläckta i orten. 



Tofsmesen, som ju sporadiskt funnits ända upp i Norrbotten, 

 är sedan 4 ä 5 år tillbaka allmän inom Degerfors och bar i år flera 



