308 FAUNA OCH FLORA 



nino-en knappt fick klyfva näbb, utan att mötas med ilskna genniä- 

 len från det förstnämnda partiet. 



Emellertid antogs en resolution, hvilket skedde medels öppen 

 omröstning. Dess exakta lydelse kan jag naturligtvis ej återge, men 

 att den gick den stillsammaste kråkan emot, framgick däraf, att hon 

 omedelbart tog till flykten, så fort hennes vingar kunde bära henne. 



Därvid följdes hon i hack och häl af det förstnämnda partiet 

 och på något afstånd af det andra, hvilket antingen såsom vittnen 

 eller som nyfikna åskådare ville närvara vid aktens själfva afslut- 

 ning. 



De kråkor, som förlänats med exekutiv makt och myndighet, 

 eller måhända själfva tagit sig en <ädan, förföljde nu den flyende 

 kråkan, hvilken styrde kursen ut öfver en \ik af saltsjön. I ifvern 

 kommo både den förföljda och den närmaste förföljaren ned i vatt- 

 net, och här atlifvades nu den dömda kråkan, dels genom dränkning 

 och dels genom häftiga hugg i halsen. 



Exekutionen utfördes, såsom det föreföll mig, icke med den 

 lugna besinning, som anstår en rättvisans tjänare, utan liknade sna- 

 rare ett vredesutbrott, som förbisåg allt annat än tillfredsställande 

 af ett häftigt hat. 



Vreden är en dålig rådgifvare, vare sig det gäller människor 

 eller kråkor, och följden i detta fall höll på att bli ödesdiger lör 

 den exekutiva myndigheten, hvilken endast med yttersta möda lyc- 

 kades rädda sig upp ur vattnet. 



Efter aktens slut åtskiljdes kråkorna under fullständig tystnad, 

 måhända äverkade af det gripande i det skådespel, som nyss ut- 

 spelats. 



Dä jag önskade öfvertyga mig om huruvida den i vattnet kvar- 

 liggande kråkan var riktigt död, eller om hennes lif kunde räddas, 

 rodde jag ut och tog upp henne, men fann blott ett lik med ett 

 djupt sår i halsen. 



Beträffande den förbrytelse, verklig eller pådiktad, för hvilken 

 hon fick bota med sitt lif, kan jag ingenting upplysa. 



November 1909. 



rb — — . 



