HO FAUNA OCH FLORA 



ment — likaledes i hudbetäckningen — men endast på de 

 bakre extremiteterna hos hästen. I fosterstadiet vid den tid- 

 punkt, då den första hårbeklädnaden uppstår, ofta äfven efter 

 födelsen har han på utsidan af fotleden på båda bakbenen 

 nästan regelbundet funnit en långsträckt, hornartad bildning, 

 som dock snart affaller, men kvarlämnar ett sårigt ställe, 

 hvilket emellertid småningom lakes ihop och betäckes med hår 

 men ännu lång tid efteråt är märkbart genom sin mörkare 

 färg. Till och med på fullvuxna hästar har han ofta på 

 samma plats funnit antingen tämligen stora, hornvårtor liknande 

 bildningar eller platta, tunna hornskikt eller blott en fastare 

 beskaffenhet af huden och håren. Han betraktar nu dessa 

 bildningar såsom rester af den femte tåns hof liksom kastan- 

 jerna som rudiment af den första tåns och »sporren» af den 

 andra och fjärde tåns hornbeklädnad, men några bindande 

 bevis härför ha hvarken af denna eller — ■ för så vidt jag har 

 mig bekant — af andra författare blifvit anförda. Någon annan 

 tillfredsställande förklaring på särskildt kastanjernas betydelse 

 har emellertid mig veterligt ej blifvit lämnad. Som 



bekant har äfven åsnan dylika bildningar men endast på fram- 

 benen, medan sebran helt och hållet saknar sådana på såväl fram- 

 som bakbenen. För den händelse de förmodade resterna af 

 den femte tåns hof verkligen skulle vara sådana, synes det 

 högst egendomligt, att de äro mindre utvecklade än de suppo- 

 nerade rudimenten af den tidigare försvunna första tån, liksom 

 att de endast finnas kvar på de bakre extremiteterna, då vi 

 veta, att den femte tån längst bibehållit sig på de främre och 

 att öfvertaliga tår företrädesvis uppstå på samma extremiteter. 

 I skarp motsats till denna utveckling i hästens fotbyggnad 

 af öfvertaliga delar, som eljes för länge sedan gått förlorade, 

 står enligt Joly en tendens till en allt jämt fortgående förenk- 

 ling i den nutida hästens fotskelett. Genom undersökning af 

 en stor mängd hästar vid kavalleriskolan i Saumur har han 

 funnit, att stilettbenen ofta smälta tillsammans med det stora 

 kanonbenet genom en förbening i bindväfven mellan dessa 

 ben, sålunda en sammanväxning, liknande den, som normalt 



