Sjöelefanterna skyddas. 



Af Einar Lönnberg. 



Inder århundraden har människosläktet tagit en 

 tung och blodig tribut af de stora hafsdjuren 

 ;för att erhålla späck, hudar, pälsverk och andra 

 'nyttiga produkter. Det är ju föröfrigt männi- 

 skans rätt att begagna sig af naturens alster 

 i^:^.T^?i både af det ena och det andra slaget, men 

 hon har ej rätt att sköfla eller fara fram så, att allting öde- 

 lägges. Hon har ej heller rätt att af vinningslystnad för stun- 

 den utrota nyttiga djurarter, som om de behandlades med hus- 

 hållning skulle kunna tjäna kommande släkten till stort gagn. 

 Många äro dock de djurformer, som redan utrotats eller som 

 hotas af undergång blott på grund af dylik vinningslystnad. 

 Bland dem som syntes vara närmast att drabbas af ödet voro 

 sjöelefanterna. I förhoppning om att kunna göra något för att 

 förebygga dessa intessanta djurs allt för snara utrotning sam- 

 manskrefs nedanstående nu i öfversättning återgifna artikel, 

 som benäget infördes i den ansedda engelska tidskriften »The 

 Field» i mars 1908 (n:o 2883. 541): 



»För andra gången ha samlare 1 i vetenskapliga instituts och 

 museers intresse gjort alldeles slut på en liten flock af kalifor- 

 niska sjöelefanter på ön Guadelupe utanför Nedre Kaliforniens 

 kust. I december 1884 erhöll Mr Townsend ej mindre än 15 

 exemplar, hvilkas skinn och skelett sändes till National Museum 

 i Washington. Detta ansågs då vara slutet på den kaliforniska 

 sjöelefantens saga. Det hade dock i sanning varit en bättre 



1 Denna gång Rotschilds. (Anmärkning i ><Fauna och Flora».) 



