HÄSTAR MED OFVERTALIGA TAR I07 



men med förkrympta tår, medan kanonbenen på bakfötterna 

 voro starkt reducerade och på framfötterna helt och hållet 

 försvunna. 



Om äfven alla eller de flesta i det föregående omtalade 

 fall af polydaktyli kunna uppfattas såsom atavistiska bildningar, 

 är detta likväl, såsom förut är antydt, ej händelsen med alla 

 öfvertaliga tår hos hästen. Direktören för slakthuset i Malmö 

 d:r Arvid Bergman har benäget ställt till mitt förfogande en 

 fotografi (fig. 5) af en häst, född 1893 i Wiirtemberg, med två lika 

 stora, klöfliknande hofvar på hvardera framfoten och en mindre, 

 öfvertalig tå på insidan af hvardera bakfoten. Beträffande 

 framfötterna synes det mig uppenbart, att det här är fråga 

 om en »fördubbling» eller rättare en klyfning af den ursprung- 

 liga hufvudtån och möjligen någon del af kanonbenet i 2 lika 

 delar, ty möjligheten, att det skulle vara de två (2:dra och 

 4:de) sidotårna, som utvecklats på bekostnad af den fullständigt 

 försvunna (3:e) hufvudtån, synes så godt som utesluten. 1 I 

 det ofvan omtalade, af Wehenkel beskrifna fallet, som eljes 

 närmast skulle motsvara detta senare förklaringssätt, voro, 

 som nämnts, de till de här ensamt utvecklade stilettbenen 

 hörande tårna starkt reducerade och ej funktionsdugliga. Hvad 

 bakfötterna hos den tyska hästen angår, förefaller det vid första 

 påseendet, som om den öfvertaliga tån, hvilken — ehuru ganska 

 lång och väl utvecklad — är betydligt mindre än hufvudtån 

 med sin lilla hof, vore en atavistisk bildning, men i så fall 

 vore det, som ock Bergman framhåller, ett ytterst egendomligt 

 sammanträffande, om hos ett och samma djur polydaktyli, 

 som dock förekommer relativt sällan, skulle ha uppkommit på 

 två olika sätt. På grund häraf låter det tänka sig, att det 

 äfven här är fråga om en klyfning, ehuru de båda delarna 

 äro olikformigt utbildade. Det är gifvet, att blott en inre under- 

 sökning kan gifva ett tillfredsställande svar på denna fråga. 



1 Joly, som anser hästens enda tå vara uppkommen genom en samman- 

 smältning af den ursprungliga 3:e och 4:e tån, betraktar ett dylikt fall af för- 

 dubbling som en återgång till det ursprungliga förhållandet, en uppfattning, som 

 knappast förtjänar något beaktande, enär den blifvit framställd på en tid, då man 

 ej kände de viktigaste dragen af hästsläktets utvecklingshistoria. 



