FAUNA OCH FLORA 



-Y-f 



- 9 



1 



Fig. 4. Öfvertalig tå hos 

 föl. Högra framfoten (efter 

 prep. af A. Bergman), a grif- 

 felbenet, b dess epifys, c kot- 

 benet på den öfvertaliga tån, 

 d kronbenet, e kötthofven, f 

 ytliga böjsenan, g gren från 

 djupa böjsenan till hofbenet 

 på andra tån, i musculus in- 

 terosseus internus, k gaffel- 

 bandet, m. inteross. medius, / 

 djupa böjsenan, (från J. Ven- 

 nerholm: »Hästens operativa 

 speciella kirurgi ). 



tionen. Båda dessa hornutskott till- 

 växa hastigt och starkt, så att de i 

 regel hvarje månad måste afskäras i 

 samband med hästens skoning, enär 

 särskildt det nedre, som kan utväxa 

 ända ned till marken, lätt förorsakar 

 halta. Eljes synes den extra tån ej 

 förorsaka hästen synnerligt obehag 

 utom vid gåendet på lös eller risig 

 mark. Han är ett starkt och kraftigt 

 djur, som dagligen användes i arbete. 

 Förf., som t. o. m. haft tillfälle att åka 

 efter honom, har därvid kunnat konsta- 

 tera, att han på slät mark rör sig obe- 

 hindradt och att äfven vid snabbt lopp 

 den öfvertaliga tån, ehuru den sitter 

 på insidan, ej berör den andra fram- 

 foten. 



Den stora hofven på samma fot 

 som bitan är normalt utvecklad och 

 fullt symmetrisk, men den är något 

 smalare än den på den vänstra foten 

 och liksom tilltryckt från sidorna. Äfven 

 är denna hof på undersidan djupare 

 urhålkad och försedd med en lägre 

 hornstråle än vanligt. 



Den ifrågavarande hästen är af 

 svensk ras och den fjärde i ordningen af 

 9 föl, af hvilka alla öfriga liksom för- 

 äldrarna ha fullt normal fotbyggnad, 

 hvadan denna afvikande form, liksom 

 fallet är med atavismer i allmänhet, 

 uppkommit helt oförmedladt och ej som 

 direkt arf. 



Ett liknande fall af > polydaktyli» 

 hos en svensk häst har iakttagits af 



