Hästar med öfvertaliga tår. 



Af 

 Matts Floderus. 



ffffilPTIJP MlMPffl^ ör hvarje anhängare af utvecklingsläran torde 



■riilllli del vara tydligt, att vår nu lefvande häst med 

 •■-•' •" ,, 'mi)|||i i ",.#iii |11 " "' 

 i,. *iiliii'"' lU ii|ffl|||u"—Miiidess starkt reducerade extremiteter med den 



jÉMMÉMMji mla, hofbeväpnade tan härstammar trän ut- 

 wSSi P|HRR cir>ela former med mera fullständigt utbildade 



■&' - S^i ^sCTM^ extreiniteter med flera tår. I tertiära lager 

 såväl i Europa som särskildt i Amerika har man nämligen 

 funnit hela serier af fossila, mer eller mindre hästliknande djur, 

 af hvilka åtminstone några kunna anses som stamformer till 

 den nutida hästen. Såsom en gemensam urform till dessa 

 hästens förfäder skulle den under tertiärtidens första skede, 

 eocentiden, lefvande Phenacodus och den mycket närstående 

 Euprotogonia kunna betraktas. Bägge voro försedda med 5 ut- 

 bildade tår på både de främre och bakre extremiteterna, 

 sålunda uppvisande det för däggdjuren mest ursprungliga och 

 typiska förhållandet beträffande tårnas antal. Af tårna var 

 den mellersta eller tredje längst och bäst utvecklad, men alla 

 nådde dock marken och voro troligtvis beväpnade med hof- 

 liknande bildningar. Hos de följande, i senare geologiska 

 skeden uppträdande formerna finna vi — såsom en blick på 

 fig. 1 visar — foten på såväl de främre som de bakre extre- 

 miteterna undergå en allt större förenkling, i det först den 

 innersta eller första tån, motsvarande vår tumme och stortå, 

 därefter den yttersta eller femte, motsvarande lillfingret och 

 lilltån, och slutligen samtidigt den andra och fjärde, motsva- 



Fauna och Flora 1910. Haft. 3. 



