94 FAUNA OCH FLORA 



de nämnda fåglarna lefva på spänd fot med hvarandra. Mossen, 

 som nu till stor del är torrlagd, ligger ganska nära bebyggda om- 

 råden och hyser årligen några par af hvardera fågelarten. Boet 

 förvaras i Lunds universitets zoologiska museum. 



A. Kemner. 



Kräldjur och groddjur i Småland. 



1 dubbelhäftet 5 /e af Fauna & Floras föregående årgång läm- 

 nas ett par intressanta bidrag till kännedom om kräldjurens och 

 groddjurens utbredning i östra Småland. Jag vill härmed »draga 

 mitt strå till stacken» och lämna några upplysningar från en trakt, 

 som jag i detta hänseende känner ganska väl. 



De gälla Karlstorps socken, c:a 40 km. sydost om Eksjö, visser- 

 ligen belägen i Jönköpings län, men som det är gränssocknen till 

 Kalmar län, torde det kanske ännu kunna räknas till östra Småland. 

 Af större vikt i faunistiskt hänseende är emellertid, att den hör till 

 Småländska höglandet. I denna vackra trakt har jag tillbringat de 

 flesta somrar under mina skol- och studieår och under flitiga vand- 

 ringar i skog och mark lärt känna dess natur. Redan frän pojkåren 

 hyste jag största intresse för kräldjur och groddjur, och förutom 

 en hel del sydeuropeiska arter, som jag höll året om, hade jag 

 under sommaren våra inhemska arter i stort antal i rymliga frilufts- 

 terrarier på ostörd plats och med en inredning, som möjligast mot- 

 svarade naturen. På detta sätt fick jag äfven huggormen att mottaga 

 föda, så vidt jag vet första gången, detta lyckats i Sverige. 



Hvad nu först groddjuren beträffar, voro Råna temporaria L. 

 och Råna arvalis Nils. allmänna, den förra dock aldrig i sådana 

 jätteexemplar, som man ofta påträffar i sydligaste Sverige. Mycket 

 stora exemplar af vanliga paddan (Biifo vulgaris L), också mycket 

 allmän, voro däremot ej sällsynta. Någon annan grod- eller padd- 

 art påträffade jag aldrig. 



Af Tritonarterna fann jag endast någon gång en Triton punctatus, 

 undangömd i mossan; Tritonerna falla ju ej i ögonen under som- 

 maren, då de ofta lämnat vattnet, och för öfrigt voro dammar med 

 stillastående vatten en sällsynthet i det skogiga kuperade landskapet. 

 Jag håller det för ganska troligt, att äfven Triton cristatits förekom på 

 lämpligt ställe, fastän aldrig jag blef dem varse under denna årstid. 



Bland reptilierna var skogsödlan (Lacerta vivipara Jacq) den 

 allmännaste, också den enda Lacerta-arten. Särdeles talrikt förekom 

 hon på gärdesgårdar och stenrösen längs landsvägarne, ofta i den 

 vackra färgvariationen med svart rygg och orangefärgad eller röd- 

 aktig buk. Ormslån (Anguis fragilis L.) var ej heller någon säll- 

 synthet, dock aldrig så allmän som de andra kräldjuren — med 

 undantag af släta snoken. 



Hvad slutligen ormarna beträffar var huggormen (J 'ipera berus L.) 

 den vanligaste och för öfrigt mycket allmän. Med undantag af de 

 djupa skogarne förekom han öfverallt dock talrikast i sumpmarkerna, 

 »maderna», som uppstått vid sjöarnas sänkning. Där hade han 

 godt om villebråd och trefliga gömställen i de på de höga tufvorna 

 växande alarnes och björkarnes rotverk. Efter en promenad i så- 



