68 FAUNA OCH FLORA 



Men svansen kan också vara ett passivt värn mot fienders 

 angrepp. När en myrkotte råkar i fara rullar den ihop sig. 

 Den långa fjällpansrade svansen täcker då djurets oskyddade 

 undersida och när dessutom de skarpspetsade fjällen spärras 

 ut blir myrkotten härigenom ganska oangriplig. Hos en del 

 bältdjur t. ex. den trebandade {Tolypeutes) passar svansen just 

 in öppningar i pansaret, när djuren rulla ihop sig till försvar, 

 och den bildar sålunda en afslutning af skyddsbeväpningen. 



Såsom känselorgan tjänstgör svansen säkerligen i mer eller 

 mindre utpräglad grad hos de däggdjur, som använda den så- 

 som griporgan och som ha den härvid fungerade delen täckt 

 af naken hud. Högst står i detta fallet spindelaporna (Ateles), 

 hos hvilka ju, som redan sagts, svansen är så godt som en 

 femte hand. Men äfven hos vissa andra däggdjur, hos hvilka 

 svansen ej är griporgan, kan den vara känselorgan. Hos de 

 trädklättrande myrkottarne såväl i Asien som i Afrika finnes 

 en naken fläck, en öppning i fjällpansaret på undersidan af 

 svansspetsen. De ej klättrande arterna sakna denna fläck. Den 

 kan sålunda ställas i samband med klättringsförmågan och tjä- 

 nar otvifvelaktigt såsom känselorgan. 



En egendomlig funktion har svansen hos vissa däggdjur, 

 nämligen att vara upplagringsplats för fett. Att fettaflagring 

 äger rum i svansens omgifning är en rätt vanlig sak. Ibland 

 sker detta ofvanför svansen, såsom t. ex. hos renarne, där ett 

 tjockt talglager täcker »ryggslutet», ibland på sidorna om svan- 

 sen såsom hos vissa fårraser. Men understundom är det svansen 

 själf, som blir bärare af fettmassan, såsom t. ex. hos fettsvans- 

 fåren. På Madagaskar finnes ej mindre än tre olika släkten af 

 halfapor, om hvilka detsamma gäller. Hos ett af dessa Chiro- 

 gale, »råttlemuren», som är ungefär af ett marsvins storlek, är 

 svansen vid basen »enormt uppsvälld», säger en engelsk förfat- 

 tare, och på det där lagrade fettet lefver djuret under torrtiden, 

 då det ligger i ett slags dvala. Samma sak ungefär gäller om 

 Microcebus, dvärglemurerna, (en del ej mer än 13 — 14 cm. långa), 

 och Opolemur, fettsvanslemurerna. De lefva af frukt och in- 

 sekter, som det är ondt om under torrtiden, och därför ha de 



