E. LÖNNBERG, SVANSENS BETYDELSE OCH ANVÄNDNING 63. 



lång gripsvans. Dessa representera sålunda gnagarne. Men 

 det finnes också ett rofdjur med liknande utveckling af svan- 

 sen. Det är en representant af tvättbjörnarnes familj, därför 

 ofta kallad veckelbjörnen men på infödingsspråket »kinkaju» 

 (Cercoleptes). Den är stor som en katt med ljust gulbrun pels 

 och hemma i de varmaste delarne af nämnda skogar, hvarest 

 den lifnär sig af frukter, honung, ägg samt smärre fåglar och 

 däggdjur. Slutligen träffas ju bland de neotropiska aporna en 

 väldig mängd af gripsvansutrustade arter. Det behöfver blott 

 erinras om vrålaporna (Mycetes), ullaporna eller »barrigudos» 

 (Lagothrix) och kapusineraporna (Cebus) alla släkten med tal- 

 rika arter, samt framför allt de långärmade spindelaporna (Ate- 

 les), hos hvilka gripsvansen nått den högsta fulländning och 

 med verkligt skäl kan kallas »den femte handen». Spindel- 

 aporna kunna nämligen sträcka svansen efter ett föremål, fatta 

 det samt bringa det inom räckhåll för hand eller mun, sålunda 

 ej blott ha svansen till hjälp under klättringen och hänga på 

 den, som är dess vanliga användning hos öfriga former. 



Egendomligt nog ha Afrikas urskogar ej uppammat någon 

 enda med gripsvans försedd däggdjursart och i Indien finnes 

 blott en enda. Denna enda är ett rofdjur, björnmården eller 

 binturong (Arctictis), som finnes utbredd från Nipal öfver bortre 

 Indiska halfön till Sumatra och Java. Den hör till viverrider- 

 nas familj, men afviker mycket från den vanliga typen. Bin- 

 turongen är helsvart, långraggig, försedd med örontofsar och 

 en lång svans, som kan vecklas om grenar och dylikt och 

 är i ständig användning på nämnda sätt, då djuret klätt- 

 rar omkring i träden, hvarest det hufvudsakligen tillbringar 

 sitt lif. 



I Europa finnas ju inga urskogar och man kan därför ej 

 vänta att där träffa några gripsvansförsedda djur. Dock finnes 

 en liten varelse, dvärgmusen (Mus minutus), som tack vare sin 

 litenhet och sitt lefnadssätt bland säd och högt gräs, som för 

 den bildar en urskog, har utvecklat en fullständig gripsvans 

 och har stor nytta däraf. Med tillhjälp af den kan dvärgmusen 

 klättra uppför sädesstråna och mellan dem bygga sitt lilla klot- 



