58 FAUNA OCH FLORA 



skall anföras. Detta är däremot aldrig fallet med Gamla värl- 

 dens apor. Långa svansar träffa vi bland dessa hos Afrikas 

 talrika markattor och (Cercopithecns), guereza-apor (Colobus) 

 samt hos de ostindiska langur- aporna {Semnopithecus). Alla 

 dessa äro träddjur, som med stor skicklighet och vighet veta 

 att taga sig fram hoppande från träd till träd. Andra närsläk- 

 tade apor till samma familjer, som mera lefva på marken, ha 

 däremot ej så långa svansar, hvarutaf man ju kan draga den 

 slutsatsen, att svansens olika utveckling står i samband med 

 det olika lefnadssättet. 



Liksom vi funnit, att hos många utdöda jätteödlor svansen 

 utgjorde ett stöd på samma gång som ett balansorgan hos så- 

 dana former, som rörde sig hufvudsakligen endast med bak- 

 benens tillhjälp eller som plägade resa sig på bakbenen, så hai 

 alldeles motsvarande förhållanden ägt rum med åtskilliga nu 

 utdöda, jättelika trögdjur, som fordom funnos, framförallt i Syd- 

 amerika, men därifrån äfven framträngde till Nordamerika. 

 Typiska exempel på dylika fornvärldsjättar, som i nutiden ha 

 sina närmsta släktingar bland det tropiska Amerikas sengån- 

 gare, hvilka senare dock äro ofantligt mycket mindre och lefva 

 ett helt annat lif, äro Megatherium, som i groflek skulle kunna 

 jämföras med en elefant, och Mylodon, som hade ungefär en 

 noshörnings dimensioner. Bland de nu lefvande däggdjuren är 

 känguruerna slående exempel på djur, som stödja sig på svan- 

 sen. De hvila ju som på en trefot på bakbenen och svansen, 

 när de sitta, och detsamma är fallet med alla de talrika ar- 

 terna till denna familj af olika storlek från jättekängurun (fig. 5), 

 australiernas »old man», som nästan når manshöjd, till de små 

 kängururåttorna. Jordsvinet (Orycteropus) i Afrika sitter på 

 liknande sätt på bakbenen stödd af den tjocka svansen, då det 

 med sina framfötters mäktiga gräfklor utgräfver termithögarne 

 för att åtkomma dessas invånare, som utgöra dess näring. Om 

 man betraktar råttor och en del andra gnagare, när de sitta 

 på bakbenen t. ex. för att äta, kan man finna, att äfven de 

 därvid ha nytta af svansen som stöd, om också ej i samma ut- 

 präglade grad som de förut anförda djuren. 



