E. LÖNNBERG, SVANSENS BETYDELSE OCH ANVÄNDNING 53 



långhårig och cylindrisk o. s. v. Bland gnagarne finnas talrika 

 hoppande former, som under sina språng blott bruka bakbenen. 

 Mest typiska i detta afseende äro de egentliga springråttorna 

 (Dipus, Alactaga etc), som bebo Afrikas och Centralasiens öken- 

 artade trakter. Nästan som fåglar hoppa dessa omkring på 

 sina långa och smala bakben, hvilkas mellanfotsben äro sam- 

 manvuxna. De korta frambenen hålla de därvid dragna intill 

 kroppen och den långa svansen utgör balans- och troligen äfven 

 styrorgan, när de ila fram i långa hopp. En betydligt större 

 på liknande sätt hoppande gnagare träffas i Sydafrika. Det är 

 den s. k. kapska springharen {Pedetes caffer), som dock är rätt 

 olika mot springråttorna och har fria mellanfotsben samt mera 

 yfvig svans. En tredje grupp af hoppande råttdjur är gerbil- 

 lerna {Tatera etc.) i Afrika och Centralasien med långa bakben 

 samt lång och hårig svans. De för sitt pälsverk beryktade 

 chinchillorna i Sydamerikas Änder ha långa bakben och en rätt 

 lång, buskig svans, som troligen är dem till nytta vid deras 

 hopp. Några andra sydamerikanska gnagaresläkten till samma 

 familj, Eriomys och Lagidium ha liknande bruk för sin långhå- 

 riga svans. 



De hoppande näbbmössen i Afrika, äfven kända under namn 

 af snabelnäbbmöss eller elefantnäbbmöss till följd af den långt 

 utdragna nosen, ha långa bakben med särskildt långt mellan- 

 fotsparti. De erinra något om springråttorna och deras långa 

 svans tjänar dem på samma sätt som de sistnämndas. Men 

 det är ej blott dylika uteslutande hoppande former, hvilka huf- 

 vudsakligen röra sig på bakfötterna, som ha nytta af en lång 

 svans som balansorgan, utan man kan lugnt påstå, att många 

 andra djur ha liknande bruk för sin svans. När t. ex. en del 

 långsvansade kattdjur företaga sina språng för att bemäktiga 

 sig bytet, utgör säkerligen svansen ett balans- och styrorgan. 



Hittills har det blott varit tal om djur, som lefva på mar- 

 ken, men öfvergå vi till dem, som lefva i träd, är det lätt att 

 erinra om ett stort antal former, för hvilka svansen är synner- 

 ligen viktig som balans och styre samt i vissa fall fallskärm, 

 när de företaga sina språng från gren till gren eller från träd 



