Svansens betydelse och användning 

 hos ryggradsdjuren. 



Af 



Einar Lönnberg. 



(Forts. 



nom däggdjurens klass är svansens använd- 

 ning ännu mera mångsidigt växlande än inom 

 3 någon annan afdelning af ryggradsdjur och ej 

 sällan har den mer än en funktion. Den, så- 

 *som vi funnit i det föregående, ursprungligaste 

 !80$?x!r.J funktionen för svansen, nämligen att vara ett 

 simorgan har den visserligen hos flera däggdjursgrupper, men 

 denna torde ingenstädes där vara primär. Man kan redan sluta 

 sig därtill af det faktum, att hos hvalar och sirendjur, hos hvilka 

 däggdjur svansen i den mest utpräglade grad utgör simorgan, 

 den bär en horisontal fena, som drifver fram kroppen med rö- 

 relser i vertikal riktning, under det att hos fiskar och andra 

 lägre ryggradsdjur svansens fenorgan bildar ett vertikalt plan 

 och dess rörelser ske åt sidorna. Det är uppenbart, att en 

 direkt förändring från vertikalfena till horisontalfena är otänk- 

 bar. Hvalarnes, liksom sirendjurens förfäder, ha alltså tydligt- 

 vis haft en annan användning för svansen och sedan, när de 

 öfvergått till att lefva i vatten, har svansen så småningom se- 

 kundärt tillpassat sig härtill. Fosterutvecklingen visar till en 

 viss grad hvilken väg detta gått. Hvalarnes halfmånformiga 

 stjärtfena anlägges nämligen ej från början i samma form, som 

 den uppenbarar sig hos det vuxna djuret, utan är till en bör- 

 jan blott en rundad flik på hvardera sidan om svansspetsen. 

 Sedan tillväxa dessa flikar och antaga den form, som stjärt- 

 Fauna och Flora 1910. Haft. 2. 4 



