Ormarne i Kongo. 



nder förra året erhöll Riksmuseum en sam- 

 ling ormar, som af Missionären E. Karlman 

 insamlats vid den svenska missionsstatio- 

 nen Mukimbungu i nedre Kongo. Denna 

 samling omfattar visserligen endast en bråk- 

 !£:*.^««!!£ del af de ormarter, som äro kända från Kongo, 

 men den är i alla fall af värde, då den kan tänkas lämna upp- 

 lysning om, hvilka ormar som allmännast förekomma i detta 

 land. Af de äkta huggormarna finnas tvenne slag. Den största 

 B it is gabonica är en mycket tjock och klumpig form med 

 kort stjärtstump. Dess väldigt byggda hufvud (7 Va cm. bredt) 

 och små ögon förlänar den ett vidrigt utseende. Den andra, 

 Causus rhombeatus är betydligt mindre och öfverträffar ej en 

 svensk huggorm så särdeles mycket i storlek. Den har en 

 mycket stor utbredning, som sträcker sig öfver större delen 

 af Afrika. 



De egentliga giftsnokarne representeras i främsta rummet 

 af Naja goldii, en svart glasögonorm, som blott har nosen 

 hufvudets sidor samt buken hvita. Den blir 1 3 A m. lång och 

 är hemma i Västafrika. En annan giftsnok är den mer eller 

 mindre olivgröna Dendraspis jamesonii. Den blir öfver tva 

 meter lång, men är ganska smal, såsom alltid är fallet med 

 trädormar. Dessa båda nu nämnda giftsnokar höra till den 

 grupp, som har stora gifttänder framtill i munnen (Protero- 

 glyphd). Men utom den finnas också flera trädormar med gift- 

 tänder baki munnen, bakom de solida tänderna {Opisthoglyphd). 

 Denna sistnämnda grupp är företrädd af två arter, hvardera i 



