[•JÄNSTGÖR MORKULLAN SOM FRÖSPRIDARE? 4r 



tillfallen. Den danska vetenskapsmannen C. H. Ostenfeld säger 

 också: (Svensk Botanisk Tidskrift. 1808 Ed. 2, H. I.) »Jeg skall 

 vaere den förste til at betone fuglenes store betydning som fröspredcr 

 på mindre afstande} d. v. s. afstande, som en fug] tilbagelaegger 

 under sin daglige faerden (udenfor trrekketiden).» 



Hollgrens morkulla skulle kanske på detta sätt kunna sprida 

 Goodyeran, dock med modifikationen, att denna fröspridning antag- 

 ligen i så fall skulle försiggå under natten, då ju morkullan i viss 

 grad är en nattfågel. Emellertid äro skälen för detta små eller 

 inga. Det experiment, som utförts med morkullfjädern, äger intet 

 värde, alldenstund samma fenomen kan iakttagas på de flesta fågel- 

 fjädrar. 



På här ofvan anförda grunder måste det anses förhastadt, att 

 tillskrifva morkullan den betydelse, som Hollgren velat gifva den- 

 samma, blott emedan den råkar att hafva samma utbredning och 

 förekomst som Goodyera repens. 



Jag vill icke själf inlåta mig på några försök att förklara Goo- 

 dyerans förekomst vid Halmstad, då sådana utan bevis förblifva just 

 som Hollgrens uppsats — en spekulation. 



Malmö i januari 1910. 



Göte Di re son. 



Till bemötande af ofvanstående genmäle får jag anföra: 

 Beträffande Morkullans egenskap att vara fröspridare : 

 att jag aldrig i min uppsats sagt, att undersökningen om Good- 

 yerafröns vidhäftande vid en fågelfjäder gjordes å en morkullfjäder, 

 utan gjordes den på en rapphönsfjäder, men antog jag att denna vid- 

 häftningsegenskap var att finna hos alla fåglar och således äfven 

 hvad anginge morkullan; 



att jag icke med bestämdhet uttalat den meningen, att morkul- 

 lan var den, som spridde Goodyeran i ifrågavarande fall utan sade jag, 

 •»att den fågel, som här ligger närmast till hands att antaga hafva 

 verkställt spridningen^ var morkullan, och detta på grund af de i min 

 skrift uttalade omständigheterna, och hvad så vidkommer Rödhakens 

 spridning af Rhamnus frangula, så stöder sig mitt meddelande i 

 denna sak på faktiska undersökningar och torde därför ej erfordra 

 något bemötande. En sak i det Turesonska genmälet kan jag dock 

 ej härvidlag underlåta att vidröra, den nämligen att fåglarne under 

 sina flyttningar skulle färdas med tomma magar. En hvar, som 

 något studerat fågellifvet i naturen, känner väl till, hurusom fåglarne, 

 isynnerhet under höstflyttningarne, gifva sig god tid, uppehållande 

 sig längre eller kortare tider på vissa mellanstationer, där föda be- 

 stås dem, hvilken de då flitigt begagna sig af. Såväl med afseende 

 å morkullan som med rödhaken är detta förhållande förhanden. 



C. A. Hollgren. 



1 Kursiv, af Ostenfeld. 



