38 FAUNA OCH FLORA 



hos Primula veris m. fl. och de trimorfa hos Lythrum salica- 

 ria. Medan blommorna af de olika slagen besökas af insekter 

 utan åtskillnad, ha dessa växter själfva ökat sina utsikter till 

 korsbefruktning just genom att skaffa sig blommor med olika 

 längdförhållanden mellan ståndare och pistiller. 



De dioeciska blommor, hvilka, såsom Sa/ur-arterna, polli- 

 neras medels insekter, äro ytterligare exempel på initiativta- 

 gande från växternas sida. 



Slutligen kan ifråga om de tallösa formförändringar, genom 

 hvilka blommor lämpat sig efter en redan för handen varande 

 organisation hos insekter, erinras om ett särskildt påtagligt fall, 

 nämligen förhållandet med rödklöfvern. Denna växt har, som 

 bekant, till den grad afpassat sig för pollinering genom ett enda 

 slags insekter, nämligen humlorna, att den i saknad af sådana 

 ej lämnar några grobara frön. Detta fall tycks ju i viss mån 

 kunna tydas till förmån för åsikten, att humlorna afpassat läng- 

 den af sin snabel efter rödklöfverns blommor och ej tvärtom. 

 Men i betraktande däraf att humlorna ingalunda äro specialis- 

 ter på klöfver, utan tvärtom besöka blommor af de mångfaldi- 

 gaste slag och därför för sin existens på intet sätt äro bero- 

 ende at klöfvern, förefaller det snarare troligt, att denna senare 

 afpassat längden af sina blommor efter dessa stora, öfver allt 

 allmänna och under större delen af dygnet verksamma bin. 

 Medgifvas måste emellertid, att tolkningen af uppslaget till an- 

 passningen, som naturligtvis äfven i detta fall varit ömsesidig 

 och ej försiggått i ett enda slag, stöter på ansenliga svårighe- 

 ter. Men betecknande för föreliggande fråga är, att, medan ett 

 stort antal blommor för sin pollinering äro hänvisade till ett 

 tämligen strängt begränsadt antal medhjälpare, det visar sig 

 svårt att framleta- exempel på insekter, som uteslutande äro 

 beroende af ett visst slags blommor. 



Hos de insekter, som äga den största betydelsen för blom- 

 mornas pollinering, nämligen steklar och fjärilar, kan det ej 

 betviflas, att mundelarna blifvit förlängda och anpassade till 

 honungssugning, i samma mån som blommornas byggnad blif- 

 vit allt mer invecklad. Hos steklarna ser man ännu i dag alla 



