De flygande grodorna. 



Af 



Einar Lönnberg. 



stora delar af tropikerna intager den träd- och 

 buskartade växtligheten en sådan förhärskande 

 ställning, att hela den öfriga lefvande naturen 

 måste tillpassa sitt lif i öfverensstämmelse här- 

 med. En stor del äfven af den högre djur- 

 I världen förlägger därför sin vistelse till trä- 

 dens kronor och grenar, ty där finnas ju blommor och insek- 

 ter och andra lifsbetingelser. Men för att med framgång kunna 

 lefva ett sådant lif uppe i träden fordras särskilda tillpass- 

 ningar för ställförflyttningen m. m. Fåglarne äro ju lyckligast 

 lottade för ett sådant lefnadssätt, men många andra djur ut- 

 veckla organ, som till en viss om också jämförelsevis ringa 

 grad gifva dem färdighet att företaga luftfärder och glida fram 

 genom luften från gren till gren och åtminstone förlänga 

 språngens räckvidd. Vissa däggdjur vinna detta genom ut- 

 vecklandet af fallskärmar längs kroppssidorna mellan fram- 

 och bakbenen såsom t. ex. den flygande makin i Ostasien, de 

 flygande ekorrarne både i Gamla världen och i Nordamerika, 

 taggsvansekorrarne t Anomaluriis i Afrika, vissa pungdjur i 

 Australien o. s. v. De små Z)raco-ödlorna i Ostasien ha fall- 

 skärmar, som spännas af förlängningar af refbenen. 



Dessa fallskärmar äro i jämförelse med kroppens storlek 

 och tyngd ganska vida och djuren bäras sålunda af dem ganska 

 långa sträckor, då de göra ett språng ut från en trädgren. 

 Äfven en del s;eckoödlor ha fallskärmar i form af hudflikar 



