E. LÖNNBERG, SVANSENS BETYDELSE OCH ANVÄNDNING 2 1 



om det är den ursprungliga eller en nybildad (regenererad) 

 svans. 



I Centralasien finnas flera arter af ett ödlesläkte Phryno- 

 cephalus. De utmärka sig alla genom sin breda och platta kropp, 

 som till sin färg nära öfverensstämmer med markens. De äro 

 sålunda mycket svåra att varseblifva och när de rusa i väg, 

 ser det nästan ut, som om en skålla af marken lossnat och 

 gled bort. Phrynocephalus har en jämförelsevis kort svans, som 

 är mönjeröd på spetsens undersida. När djuret springer, böjes 

 svansspetsen uppåt och då blir denna mönjeröda fläck mera 

 synlig än någon annan kroppsdel samt ådrager sig följaktligen 

 uppmärksamhet. Det är sålunda sannolikt, att en förföljande 

 fiende riktar sitt anfall mot denna mest synliga punkt. Men 

 då är det också mycket stor sannolikhet för, att han skall 

 hugga fel, då angreppspunkten just är den yttersta, smala 

 svansspetsen af den snabbt undflyende ödlan. På detta sätt 

 blir denna svansfläck ett slags skyddsorgan. 



I andra fall är det mera gåtfullt, hvilken funktion svansen 

 kan ha. Den giftiga ödlan i Arizona och Texas ( Heloderma) 

 har en stor, tjock svans, som är ansvälld, så att den är 

 tjockare midtpå än vid basen. Den är för tung och klumpig 

 för att kunna hjälpa till vid ställflyttningen och hvad den eljest 

 kan tjäna till är alldeles ovisst. Hos en australisk geckoödla, 

 Nephrurus, är svansen reducerad till en klotformig taggig 

 klump, hvars betydelse är ganska gåtfull. 



Att svansen reducerats i längd hos tröga, långsamma 

 ormar är redan omnämndt. Än längre går reduktionen hos 

 gräfvande ormar och ödlor. På samma sätt, som ofvan anförts 

 angående de gräfvande maskbatrachierna, ha hos de blinda 

 gräfvande ormarne ( Typhlopidoe, Glauconiidte) och masködlorna 

 ( Amphisboenidce) svansen så godt som alldeles försvunnit, så 

 att dessa djur förete en långsträckt cylindrisk kroppsform 

 lika trubbig i båda ändar. Dock är hos blindormarne det 

 korta svansrudimentet ej betydelselöst. Det slutar nämligen 

 ofta i en helt kort torn, med hvilken djuret håller sig fast i 



