E. LÖNNBERG, SVANSENS BETYDELSE OCH VNVÄNDNING 



'7 



ormar som lefva i buskar och träd är svansen ofta lång, af 

 .den anledningen att den genom sin längd bättre kan uppbära 

 djuret, då det glider fram öfver kvistarne. Hos vissa trädormar 

 såsom Boa-ormar är svansen ej lång, men den har i stället 

 utvecklats till ett kraftigt griporgan, med hvilket djuren kunna 

 hålla sig fast vid grenar och stammar. Äfven hos en grupp 

 klättrande ödlor, kameleonterna, har svansen blifvit ett full- 

 ständigt griporgan, som kan rullas om kvistar och stödja djuret, 

 då det långsamt klifver omkring i buskarne. 



Hos många ödlor, som ha kraftigt utbildade lemmar spelar 

 svansen ej någon direkt roll för rörelsen utan är i stället ett 



Fia;. 6. Kameleont. 



balansorgan, som utgör motvikt mot den framtill upplyfta 

 kroppen, då ödlorna springa på bakbenen. Det mest typiska 

 exemplet härpå är den australiska kragödlau, Chlamydosanrus 

 kingi. Motsvarande funktion hade den starkt utvecklade svansen 

 hos många utdöda reptilieformer af Dinosauriernas grupp, 

 hvilka antingen gingo eller hoppade (Ornithopoda) på bak- 

 benen. Svansen var hos dem balans- och stödorgan alldeles 

 som hos en känguru i nutiden. Andra jätteödlor, som gingo 

 på alla fyra med raka ben som en elefant, t. ex. Brontosaurus 

 (60 fot lång), behöfde en lång, kraftig svans som motvikt mot 

 •den långa halsen. 



Hos en del utdöda jätteödlor var svansen säkerligen äfven 



Fauna och Flora 1910. Haft. 1. 2 



