E. LÖNNBERG, SVANSENS BETYDELSE OCH ANVÄNDNING 1 5 



tid af året i vattnet. Vid denna tid förstoras svansens yta 

 med höga hudkammar, som göra den mera tjänlig till simorgan. 

 något som ju är välbekant från våra vattenödlor. Men hos 

 dem se vi ock, att hanen har större hudkam på svansen och 

 att denna stundom är grant färgad. Svansen blir i detta 

 senare fall ej blott ett sim- utan äfven ett prydnadsorgan. 



De båda andra ordningarne, de s. k. maskbatrachierna 

 samt grodorna (Anura) sakna i utbildadt tillstånd svans. De 

 förras underjordiska lefnadssätt, som liksom deras cylindriska 

 långsträckta kroppsform erinrar om daggmaskarne, gör tillva- 

 ron af en svans obehöflig och den har därför försvunnit — ett 

 fenomen, som för öfrigt under liknande omständigheter flera gån- 

 ger upprepas inom kräldjurens klass. Grodorna och paddorna 

 genomlöpa i regel ett larvstadium i vattnet (»klumpmask») och 



Fig. 5. Ichthvosauriis från Lias- till Krittiden. 



under den tiden ha de som bekant en af fensömmar omgifven 

 svans, som utgör deras rörelseorgan, ett simorgan alldeles som 

 hos vattenödlorna och fiskarne. Denna svans bortresorberas 

 emellertid, när fötterna hunnit utbildas och de små grodorna börja 

 att hoppa på land. Svansen skulle då nämligen, om den funnes 

 kvar, blott vara till besvär samt onödigt tynga kroppen. 



Inom kräldjurens klass vet man, att svansen ej blott 

 hos en del nu lefvande har, utan äfven hos åtskilliga utdöda 

 haft den ursprungliga funktionen af simorgan i vattnet. Fisköd- 

 lorna (Ichthvosauriis) (fig. 5) hade stora fenflikar på sina svansars 

 öfversida för att göra dem mera verksamma vid simningen. 

 Äfven vissa svanödlor ( Plesiosaurus) anses ha varit försedda 

 med en svansfena. Hos krokodildjuren är den kraftiga 

 hoptryckta och kölade svansen ett utmärkt simorgan, som 

 dock tillika användes såsom vapen både till försvar och stun- 



