I 2 FAUNA OCH FLORA 



fiskar söka slå ifrån sig sina fiender med stjärten, men den 

 användes äfven till att sopa undan smuts och dylikt från lek- 

 platserna af laxar m. fl. andra fiskar, som lägga sina ägg på 

 dylika rensopade fläckar. 



Hos vår vanliga ål är svansen i viss mån äfven ett slags 

 grip- och klätterorgan, som man lätt kan få se användas, om 

 man har en nyfångad ål liggande i en båt med låga sidobord. 

 Svansen sträckes ut, rätt som det är, kröker sig spetsen som 

 en hand öfver relingen, och vips är ålen åter i vattnet. 



Fierasfer-fisken, som lefver i symbios med holothurior 

 (»sjökorfvar») borrar sig baklänges med stjärtspetsen in i deras 



Fig. 2. Fierasferfiskar och sjökorfvar från Medelhafvet. 



kloaköppning (fig. 2). En del närstående fiskar kunna hastigt borra 

 sig ned i bottensanden med stjärten förut. I båda dessa fall 

 har stjärten en liknande funktion, som afviker från den ur- 

 sprungliga. 



Hos de tofsgälade fiskarne finner man ofta, att till följd 

 af de relativt stora pansarplåtarne, som bekläda hela djuret, 

 svansen blifvit ganska stel och otjänlig som rörelseorgan. 

 Dess funktion i detta afseende har öfvertagits af ryggfenan, 

 genom hvars vågrörelser fisken ställförflyttar sig. Svansändan 

 däremot får en helt annan funktion. Den är balansorgan, men 

 utvecklas därjämte ofta till ett slags gripsvans. Hafsnålarne 

 Ncrophis^ som finnas vid våra kuster, ser man rulla svans- 



