FAUNA OCH FLORA 



radsdjuren, så skola därvid talrika ombildningar och tillpass- 

 ningar till olika funktioner, beroende på djurens lefnadssätt 

 och yttre omgifning träda fram för våra blickar. 



Med svansen kort och godt menas då här och i det föl- 

 jande den del af kroppens fortsättning, som är belägen bakom 

 ändtarmsöppningen. Den utgöres af ryggradens eller i enklaste 

 fall ryggsträngens samt de omgifvande muskelpartiernas ome- 

 delbara fortsättning och klädes af kroppshudens fortsättning. 

 Dessutom innehåller den naturligtvis nerver och blodkärl, men 

 den inre byggnadens detaljer äro ej af betydelse för ämnet 

 i fråga. 



Lägst af alla ryggradsdjur plägar man ställa lan sett- 

 fisken. 1 Hos den utgör svansen blott en direkt, jämnt till 

 en spets afsmalnande fortsättning af den öfriga kroppen. Den 



Fig. 1. Räfhaj. 



deltager i kroppens svängningar, då lansettfisken simmar, och 

 då den därtill bär en fensöm kring sitt bakersta parti, kan 

 man alltså säga att svansen här är ett rörelseorgan för sim- 

 ning, ett slags vrickåra. Detta är således svansens funktion 

 hos de lägsta af alla ryggradsdjur. Densamma bibehålles också 

 länge uppigenom djurserien, men bifunktioner liksom ombild- 

 ningar tillkomma ganska snart. Hos pirål ar och nejonögon 

 är den fenbärande svansen dock fortfarande simorgan. Det- 

 samma gäller bland broskfiskarne om hajarne, men bland 

 dessa erbjudes redan exempel på bifunktioner. Den omkring 

 lofot långa räfhaj en ( A lopias vulpes) (fig. 1) har en enorm stjärt, 

 som uppgår till mer än halfva djurets totallängd. Denna långa 

 stjärt användes, när räfhajen jagar sitt byte, som består af 

 sill, makrill och dylika stimfiskar, såsom ett slags jaktvapen. 



1 För att ej ingå på en del andra lägre organiserade former, som i ett 

 eller annat utvecklingsstadium ha mer eller mindre tydlig ryggsträng. 



