114 FAUNA OCH FLORA 



I en afhandling »On the Fauna of South Georgia» (K. Sv. 

 Vet. Akad. Hand. Stockholm, Bd. 40 n:o 5, 1906) har jag beskrif- 

 vit tillståndet där och anmärkt, att sedan upptäckten af ön 

 mycket ändrats till det sämre. De pälsbärande sjöbjörnarne, 

 som för litet mer än hundra år sedan trängdes på Syd-Georgiens 

 stränder, äro alldeles utrotade genom människornas snikenhet. 

 Den vackra kungspingvinen är minskad i antal och dess till- 

 varo hotas. Hvem kan förutsäga, huru länge de harmlösa sjö- 

 elefanterna skola få stanna på denna en af deras sista tillflykts- 

 orter? Man må dock hoppas, att den rättmättige ägaren af ön 

 skall genom lagstiftning reglera, i hvilken utsträckning djurlifvet 

 där skall få beskattas, och sedan upprätthålla lagens helgd, 

 därigenom lämnande skydd åt de arter, som äro mest utsatta 

 för faran att utrotas. Framför allt borde okynnigt ödslande 

 strängt förbjudas och drabbas af höga straff. 



Syd-Georgien upptäcktes 1775 af Cook, som tog ön i besitt- 

 ning i konungens af Storbrittanien namn och gaf den namn till 

 hans ära. Det är sålunda från England, som lagstiftning till 

 skydd för djurlifvet på Syd-Georgien — i synnerhet för sjö- 

 elefanter och kungspingviner - - skall komma. Det skulle vara 

 synnerligen tillfredsställande, om detta förslag skulle tillvinna 

 sig uppmärksamhet och väcka intresse hos någon, som hade 

 vilja och förmåga att åstadkomma sådan lagstiftning. Om detta 

 kunde genomdrifvas, skulle det säkerligen vinna sympati hos 

 hela den vetenskapliga världen och alla naturälskare och för 

 framtiden ha viktiga följder. Om England vill taga ledningen 

 med afseende på Syd-Georgien, är det mer än sannolikt, att 

 Frankrike omedelbart skulle följa exemplet såsom ägare af Kergue- 

 len land, ty det måste vara klart för hvarje upplyst omdöme, att 

 det är det nuvarande släktets plikt att handla med ögonen 

 öppna för eftervärldens intressen. 



Jag påstår ingalunda härmed, att sjöelefantens existens på 

 Syd-Georgien hotas af kapten C. A. Larsen, direktör för det 

 första hvalfångstfaktoriet på ön. Han har nämligen högtidligen 

 lofvat att, så godt han kan, skydda dessa intressanta djur. 

 Men andra skulle kunna komma, eller ha kanske redan kommit, 



