E. LÖNNBERG, SVANSENS BETYDELSE OCH ANVÄNDNING 121 



af svansen, utan tvärtom detta organ ofta plägar tillpassas 

 härför, såsom ofvan framhållits (t. ex. hos uttrar m. fl., jfr sid. 

 50 och ff.), men däremot själhundarne blott ha en kort stubb- 

 svans, så är det antagligt, att hos deras förfäder svansen af 

 någon anledning reducerats redan, innan de börjat att i någon 

 betydligare utsträckning vistas i vatten. Då björndjur och själ- 

 hundar kunna anses ha ganska närstående ursprung, är det 

 kanske samma anledning, som gjort båda svanslösa. 



Ett gräfvande djur, den lilla bältmusen (Chlamy dophor as) 

 från Argentina, som trots sitt lefnadssätt har svansen i behåll, 

 lämnar icke dess förty ett bevis för, att detta organ i vanligt 

 läge ej är nyttigt för djur med dylikt lefnadssätt. Detta djur 

 har visserligen en väl utvecklad svans, men den är böjd framåt 

 mellan benen och in under buken. På sådant sätt kan 

 den ej bli någon angreppspunkt för en bakifrån kommande 

 fiende, utan denne möter det kraftiga pansaret öfver dju- 

 rets bakdel, som bildar liksom en vägg tvärsöfver den gräfda 

 gången. 



Det har ofvan påpekats, huru stor nytta trädklättrande 

 djur på flera olika sätt kunna ha af sin svans, i synnerhet om 

 de äro lifliga i sina rörelser och företaga språng från gren till 

 gren. Det förefaller då egendomligt, att några trädklättrande 

 däggdjur skulle ha reducerat bort svansen, men det finnes dock 

 ej så få dylika inom vidt skilda ordningar. Det torde då vara 

 skäl i att taga en öfverblick öfver dessa svanslösa trädklätt- 

 rare för att se, hvilka egenskaper de ha gemensamma och om 

 man däraf kan draga några slutsatser. I östra Australien 

 träffas »pungbjörnen» eller koalan (Phascolarctus). Det är en 

 oförarglig varelse, som håller till i trädkronorna och när sig 

 af deras löf och späda skott. Den rör sig med så stor lång- 

 samhet, att man stundom hör den kallas det australiska trög- 

 djuret». Detta namn leder oss öfver till de egentliga trög- 

 djuren eller sengångarne, som fördelade på tvenne släkten, de 

 tretåiga ( Bradypus) och de tvåtåiga (Cholcepusj , bebo Central- 

 amerikas och Sydamerikas tropiska urskogar. Äfven de lefva 

 af blad, och att de ej äro lifliga antydes ju redan af namnet. 



