I2Ö FAUNA OCH FLORA 



så starkt utvecklade, som man ofta tror alJtid skulle ha varit 

 fallet hos forntida elgar. Tvärtom är ju detta horn af rätt 

 »modern» typ med relativt långa spetsar och tämligen liten 

 skofvel. 



Men huru gammalt är detta horn? Det är en fråga, som 

 genast tränger sig fram, då det gäller ett fynd af dylikt slag. 

 Att det måste vara mycket gammalt, därpå tyder dess läge 

 direkt på leran. Hade prof af leran tagits och likaså prof af 

 den omgifvande »svartmyllan» skulle saken nog lätt kunnat utre- 

 das, men nu låg en tid af flera år mellan fyndets anträffande 

 och dess införlifvande med Riksmuseets samlingar, och det var 

 därför omöjligt att med visshet få dylika jordprof från samma 

 plats. Tyvärr var hornet också så väl rengjordt, att inga rester 

 af de en gång omgifvande jordlagren syntes finnas kvar. Emel- 

 lertid träffades vid noggrant letande slutligen mellan ett par 

 pärlor i rosenkransen ett stycke hoptorkad gyttja af omkring 

 5 — 6 kubikmillimeters storlek och mellan ett par andra ett 

 annat dylikt något mindre. Detta förefaller nu ej vara mycket 

 att stödja en utredning på, men professor G. Lagerheim åtog 

 sig dock välvilligt att företaga en undersökning af det lilla 

 materialet. Redan följande dag erhölls följande svar: »Profvet 

 utgöres af gyttja, bestående af fint fördelade högre växter och 

 täml. sparsamma diatomaceer. Trädvegetationen vid gyttjans 

 afsättning bestod af al, björk, ek, hassel, lind, tall. I ett pre- 

 parat fanns ett pollenkorn af gran, hvilket torde utvisa, att 

 gyttjan afsatts kort före granens invandring.» 



För* de flesta torde det kanske synas gåtfullt, huru så 

 vidtgående slutsatser kunna dragas af ett par dylika små gyttje- 

 fragment, men saken är helt naturlig. Det är ju allbekant, 

 huru våra trädslag alstra frömjöl i billioner sinom billioner. 

 Alla ha sett huru, när träden blomma, massor af detta frömjöl 

 eller pollen såsom ett gult stoft betäcker sjöars och andra vat- 

 tensamlingars yta, och det är alltså själfklart, att dylik pollen 

 från den omgifvande trädvegetationen ovillkorligen måste 

 komma med vid gyttjebildning i ett träsk. Pollenkornen äro 

 också så motståndskraftiga, att de ej förstöras utan bevaras 



