Några iakttagelser om slagugglan, 

 Syrnium uralense Pall. 



Af Alarik Behm. 



^pJPfpikim slagugglan har litteraturen ganska litet att 

 wlt\tL\l aoniförmäla. Bland våra svenska zoologiska för- 



fipj tattare säger Nilsson om denna uggla: »Lika- 

 ^som till utseendet skall hon äfven till lefnads- 

 ffl$. sättet likna kattugglan» och håller före att hon 



fåj^Sb^äibnä&llSSGi ^^ en verkli § nattuggla. Kolthoff och Jäger- 

 sköld förklara, att »om slagugglans lefnadssätt veta vi så godt 

 som intet. Hon skall dock stundom jaga äfven om dagen. 

 Hennes ljudliga varningsrop säges likna bräkandet af en get.» 

 Brehm säger b. a., att »på grund af vår ringa kännedom om 

 denna uggla kan någon uttömmande lefnadsbeskrifning om 

 henne icke tecknas. — Till sina häckplatser infinner hon sig, 

 enligt von Tschusi, senast i april. Kärleken uppeggar äfven 

 henne och man förnimmer nu hennes långt hörbara rop, som 

 af somliga liknas vid getens bräkande, enligt andra, hufvud- 

 sakligen grefve Wodzicki, däremot ett högljudt tjutande, en 

 blandning mellan bergufvens och kattugglans skrin, understun- 

 dom erinrande om ringdufvans kuttrande.» 



Till Skansens zoologiska trädgård har slagugglan ej ofta 

 erbjudits. Inalles har här funnits endast 10 stycken, däribland 

 en kull på 4 ungar från Västerbotten. Af de öfriga har en 

 kommit från Norrbotten, en från Jämtland, två från Dalarne, en 



Fauna och Flora 1910. Haft. 3. n 



