144 FAUNA OCH ILORA 



att hon lifnärer sig af ollonborrlarver, daggmaskar o. d., men att 

 hon sannolikt aldrig förtärde växtämnen. För att nu försöka fa 

 utrönt, huruvida syrsan förtärde växtämnen och således orsakat den 

 pä morötterna synliga skadan i det land i trädgården, där hon hade 

 sitt tillhåll, infångade jag i april i år ett exemplar af syrsan och appli- 

 cerade henne i en med jord till hälften fylld glasburk. I denna 

 burk gjorde hon sig snart hemmastadd, gräfde gängar och var ofta 

 synlig ofvanpå jorden, oroades hon, drog hon sig genast ner i gång- 

 arne, ibland baklänges, ibland med hufvudet före. De födoämnen, 

 hvarmed hon af mig försågs, bestodo uti potatis, morötter, sparris, 

 sallad, flugor, humlor och daggmaskar, af hvilka rätter hon spisade 

 mer eller mindre med undantag af sparrisen, som hon alldeles icke 

 rörde. En half mindre potatis, som lades till henne, förtärde hon 

 helt och hållet, lämnande blott det hårda omhöljet kvar. Af moröt- 

 terna åt hon äfven, men mest af salladen, af denna inmundigade 

 hon stora kvantiteter. Flugor, humlor och daggmaskar åt hon äf- 

 ven, dock voro de senare, som det syntes, ej sä begärliga som flu- 

 gor. Sedan jag dödat flugor, band jag ibland ett fint snöre om dem 

 och gömde det ganska djupt i jorden. Icke förty snokade syrsan 

 rätt på dem och ryckte dem från tråden. Man må icke tro, att 

 det var i brist pa annan animalisk föda, som hon förgrep sig pä 

 vegetabilierna, ty dessa båda slags födoämnen funnos samtidigt i 

 burken. Efter ett par månaders förlopp, beredde hon sig tillfälle 

 en natt att rymma ur sin burk och kunde ej anträffas i rummen. 

 Genom någon öppning i dörren åt balkongen hade hon troligen 

 kommit ut i det fria. 



Får man döma af detta lilla experiment, skall alltså mullvads- 

 syrsan äfven vara växtätare, och att det således kan vara hon, som 

 orsakat, att en del morötter voro skadade i den trädgårdssäng, där 

 hon i mängd uppehöll sig. 



Halmstad u /g iqio. 



C. A. H. 



