156 FAUNA OCH FLORA 



gripfötter äro belägna, när djuret är indraget. Granskar man 

 åter kolonien ifråga under en lämplig förstoring, finner man 

 att den utgöres af en massa, några mm. höga, blomliknande 

 djur, hvilka vid basen tätt inpå snäckskalet, äro förbundna 

 med hvarandra genom ett system af fina stoloner eller kanaler. 



Vid denna symbios hafva koloniens försvarspolyper, de 

 s. k. spiralpolyperna, sig tilldeladt en viktig roll, hvarför de 

 också hafva sin plats rundt skalöppningen, sålunda i omedel- 

 bar närhet intill kräftan. När denna skjuter fram ur skalet 

 med sin främre del, hvilket alltid måste ske, när hon vill för- 

 flytta sig till någon annan plats, uppkommer en tämligen an- 

 senlig öppning mellan hennes bakre del och skalet. I ett 

 obevakadt ögonblick skulle nu ett främmande, för kräftan 

 skadligt djur kunna passa på tillfället och krypa in. Detta 

 förhindras, därigenom att de s. k. spiralpolyperna, vid hvilkas 

 beröring en svidande känsla meddelas, sänka sig ned och likt 

 en gardin tillsluta denna öppning. Därigenom räddas kräftan 

 själf från angrepp af fienden, hvilka väl veta, att hennes bakre 

 del är lätt sårbar; och kolonien är räddad, ty blef kräftan 

 dödad eller tvungen att lämna skalet, på hvilket kolonien slagit 

 sig ner, då vore också dess undergång gifven. 



Men kolonien af hydrozoer har äfven andra tjänster att 

 erbjuda sin bolagsman. Det är ju naturligt att kräftan tillväxer 

 och att skalet slutligen blir för litet, hvarför det skulle blifva 

 nödvändigt för henne att flytta in i ett nytt större skal. Om 

 så skedde, måste hydrozokolonien dö, såvida ej en annan mindre 

 eremitkräfta funnes till hands och tog det tomma snäckskalet 

 med dess hydrokoloni i besittning. 



Emellertid sker det ej så, tack vare hydrozokolonien, ty 

 denna äger förmåga att förlänga och förstora skalet, i hvilket 

 kräftan bor. Af C. Aurivillius har det visats, att koloniens 

 fastare chitinösa af stoloner bildade basaldel utbreder sig och 

 bildar en fortsättning af snäckskalets mynning, hvilken förläng- 

 ning därpå förkalkas. Härigenom finner kräftan allt framgent 

 trefnad i det gamla skalet och tvingas ej att lämna det- 

 samma. 



