1 68 FAUNA OCH FLORA 



inom hafsbiologien, som svårligen skulle förmått uträtta hvad 

 den nu åstadkommit, om den varit i saknad af tillförlitliga 

 hjälpmedel för bedömande af de olika fiskgenerationernas ålder 

 och tillväxt. I närvarande stund föreligger också en ej obetyd- 

 lig litteratur öfver frågor, som mer eller mindre intimt sam- 

 manhänga härmed, tillgänglig framförallt i de många publika- 

 tioner, som utgifvas af den internationella hafsforskningens 

 olika institut i skilda länder. 



Reibisch och Hoffbauer angrepo strax i början problemet 

 från de olika sidor, som allt sedan dess stått i förgrunden, 

 då de i åldersbestämningssyfte gjorde bruk af fjäll och otoliter. 

 Heincke och efter honom Cunningham och Herman Mayer 

 lyckades senare visa att då dessa medel befunnos otillräckliga 

 kunde man i kotor och platta ben i skelettet, framförallt kra- 

 niet erhålla en värdefull handräckning. 



Hoffbauer påvisade i det ofvannämnda arbetet, hurusom 

 karpens fjäll under förstoring visa sig bestå af kring ett cen- 

 trum anordnade fina ringlister med större eller mindre mellan- 

 rum, så följa de tätare på hvarandra, för att till sist flyta sam- 

 man i en starkt markerad linje. Denna struktur sättas af 

 Hoffbauer i samband med temperaturförhållandena i vattnet, 

 i det att nämligen de långt från hvarandra skilda s. k. elemen- 

 tarringarna anläggas under sommaren, de tätare intill hvarandra 

 liggande åter under hösten. Vinterns stillestånd i tillväxten 

 markeras af det tvära afbrottet mellan en utanför liggande 

 »sommarzon» och en där innanför belägen »höstzon». På så 

 sätt kunde alltså åldern af en karp — jämte en mängd andra 

 sötvattensfiskar, bestämmas genom iakttagande af antalet full- 

 ständiga årszoner. 



Fullständigt motsvarande strukturförhållanden iakttog kort 

 därpå Reibisch, då han undersökte rödspättans sacculusotolit. 

 Äfven denna antydde en koncentriskt skiktad struktur af omväx- 

 lande ljusa och mörka ringar, grupperade kring ett centralfält. 

 Framträdde ringarna icke från början tillräckligt tydligt, kunde 

 man genom försiktig slipning af otoliten få den att erhålla den 

 genomskinlighet, som är en förutsättning för ringarnas iakt- 



