VILHELM BJÖRCK: OM BESTÄMNING AF FISKARS ÅLDER OCH RASER 1 73 



Fit 



4. Randen af ett sillfjäll under som- 

 maren (efter Dahl) förstoradt. 



ningar, hvilkas antal ovederläggligen sammanföll med individens 

 ålder. Nu visade Dahl att förhållandet var enahanda med 

 sillen, men att man därjämte i centrafältets -- den innersta 



zonens — storlek hade ett 

 kriterium på vår- och höst- 

 lekande sill. 



Betraktar man ett sill- 

 fjäll vid svag förstoring 

 (fig. 6) iakttar man en 

 skarp, tvärs öfver fjället 

 löpande linje, basallinjen, 

 som anger gränsen mellan 

 fjällets fria och dess i fjäll- 

 fickan dolda del. Den se- 

 nare delen har en strierad 

 struktur och det är här som 

 det koncentriska ringsy- 

 stemet visar sig i form af 

 breda streckade zoner, omväxlande med smala glatta sådana. 

 Dessa senare afsättas en- 

 ligt hvad Dahl uppvisat 

 under vinterförhållandena i 

 hafvet, de bredare åter under 

 den hydrografiska somma- 

 ren (fig. 4 & 5). Centralfältet 

 hos den höstlekandesiUen är 

 nu afsevärdt större än hos 

 den vårlekande, ett förhål- 

 lande, som får sin förklaring 

 däraf, att ynglet af den 

 höstlekande sillen passera 

 den första vintern utan att 

 fjällen komma till utveck- 

 ling. Sådana fjällösa sillyngel på 4 cm:s längd har Dahl påträf- 

 fat i mars månad vid Jutlandsbanken. På så sätt få dessa 

 larver en längre sommartillväxt under första året än den vår- 



Fig. 5. 



Randen af ett sillfjäll under vintern 

 (mars 1907 efter Dahl). 



