Xeroterma relikter i Ölands alvarfauna. 



Af 

 Einar Wahlgren. 



: "P' '"'"'VVm i IIm»'"^ iilfWUfl e 1 1 a 1 1 södra Ölands landborgar, den höga te- 



al1 "" I iii llMllum»B 



^I.Viliniiiiiiii.iK.iiiiiiiil rassbranten i väster och ancylusvallen i öster, 



»««Hiir 



L.«» 



från Torslunda i norr till Ottenbytrakten i sö- 

 der, ett område af fyra mils längd och en 



bredd växlande från ett par km. till en mil, 

 utbreder sig vårt lands största stepp, Ölands 

 södra älvar. 



Jämn som en hafsyta breder sig alvarets plana kalkstens- 

 häll så långt blicken når; ingen stängande höjd, intet skym- 

 mande träd bryter dess storslagna ödslighet, som endast starkare 

 markeras af de stora kringströdda flyttblocken. Fläckvis lig- 

 ger hällen alldeles bar eller sparsamt täckt med centimetertjockt 

 vittringsgrus, fläckvis är den klädd med en låg växtlighet af 

 lafvar, mossor, gräs, örter och dvärgbuskar, öfver hvilka en- 

 staka eller i smärre grupper låga en-, slån- och nyponbuskar 

 eller den för området egendomliga token (Potentilla fruticosa) 

 höja sig. Praktfullast är steppen på försommaren, då ölands- 

 solvändan (Helianthemum celandicum) står i blom och stora vid- 

 der lysa gyllengula, men äfven på högsommaren, då steppens färg- 

 skala nedstämts till skiftningar i brunt och grått, har den för 

 naturälskaren sitt obeskrifliga behag, vare sig han vandrar öf- 

 ver den i den tidiga morgonstunden, då gräset skimrar silfver- 

 grått i den rikliga daggen, eller midt på dagen, då de torra 

 lafvarna knastra under stegen, då luften är mättad af timjan- 

 doft och marken på något afstånd synes bölja i den skälfvande 

 luften öfver den heta kalkgrunden, då synkretsens konturer 

 utplånas af luftspeglingar, som gifva intryck af ett haf i det 



