SMÄRRE MEDDELANDEN 283 



Rekordöring? 



Innevarande höst har en laxöring, vägande 10,0 kg. fångats i 

 Rudsjön, Fjällsjö socken af Västernorrlands län. Den hade fastnat 

 i ett fintrådigt och småmaskigt nät, hvarmed den for våldsamt fram, 

 tills den slutligen blef skjuten. Viktor Olofsson. 



Steglitsor, 



en flock på 5 fåglar, observerade jag härstädes (n. br. 64° 50', 

 200 m. ö. h.) den ig sistlidne oktober. Såvidt jag vet är denna 

 fågel ej förut iakttagen så nordligt. 



Backe den 8 november 19 10. Viktor Olofsson. 



Oväder orsak till massdöd bland svalungar. 



Som kändt är, inträffa ganska ofta kalamiteter, som störande 

 ingripa i fåglarnes fortplantningsbestyr och som sålunda kunna utöfva 

 märkbar inverkan på fågelarters frekvens å större eller mindre om- 

 råden. En ofta förekommande orsak till rubbningar 1 fågellifvet å 

 en ort är otjänliga väderleksförhållanden under fortplantningstiden. 



Undertecknad var sålunda under sommaren 1909 i tillfälle alt 

 konstatera, huruledes ett starkt oväder var orsak, visserligen indirekt, till 

 massdöd bland svalungar inom ett område i Västerbotten, hvars utbred- 

 ning omfattade ungefär två Q-mil. Det var den 12 juli på f. m., som 

 ovädret rasade, och föllo hagelkornen under häftig blåst, stora som ärter 

 och hasselnötter, under omkring en halftimmes tid och samlade sig till 

 drifvor i markens ojämnheter, dyfräkenvassarne i sjöarne slogosaf jäms 

 med vattenytan, fönsterrutor krossades och hvarjehanda annan åverkan 

 åstadkoms, och under återstående delen af dagen föll ett häftigt regn 

 under låg temperatur. Följande dag ingick åter lugn och klar, men 

 kylig, och fåglarnes lifsglädje föreföll betydligt nedstämd. Särskildt 

 svalorna flögo ängsligt omkring, och man lade märke till de långa 

 mellantider, som förflöto mellan hvarje gång, de förde mat till un- 

 garne, hvilka ännu voro helt små. Inom loppet af några dagar be- 

 funnos emellertid ungarna i de allra flesta bon af både hus och 

 ladusvala inom det nämnda af ovädret hemsökta området döda och 

 af de gamla svalorna utkastade, till stor sorg för befolkningen, som 

 i allmänhet omhuldar svalorna som kära hemdjur. Någon rimlig 

 orsak till denna förödelse kunde man ej utleta, men bör det ligga 

 mycket nära till hands att antaga, att ungarna svultit ihjäl på den 

 grund, att flertalet af de flygfän, hvarmed svalorna lifnära sig och 

 sina ungar med, af det häftiga ovädret förintats eller döfvats, hvar- 

 igenom svalorna ej kunnat anskaffa tillräcklig föda och framför allt 

 ej så ofta som ungarne för sin tillväxt och trefnad behöfde. Att brist 

 på föda varit orsak till massdöden, torde man äfven kunna sluta däraf, 

 att öfriga småfåglar, — back- och tornsvalor häckade ej inom området, 

 — som denna årstid hufvudsakligen hämta sin näring bland insekter 

 å marken eller å träd och buskar, ej syntes hafva lidit någon skada. 



Efter omkring en veckas sorgetid började åtskilliga svalpar 

 ånyo tänka på föräldralycka, och man hastade att bygga nya bon, 



