190 SMÄRRE MEDDELANDEN 



Elmhirst säger sig ha hört, att hästar, nötkreatur och getter 

 gäspa, men ej ha sett det själf. Hästgäspningar kan man dock få 

 se rätt ofta. Lägger man sålunda samman, hvad man känner, tyckes 

 det vara sannolikt, att alla ryggradsdjur gäspa. 



Om brunandhanens sommardräkt. 



Frågan om dykandhanarnes sommarvistelse hör till de orni- 

 tologiska spörsmål, som ännu äro tämligen outredda och därför af 

 stort intresse för den biologiska forskningen. Så äro t. ex. knip- 

 hanens sommardräkt så pass okänd, att den mig veterligt ej finnes 

 representerad i någon svensk fågelsamling, och det enda kända 

 exemplaret i ren sommardräkt torde vara det af Ferd. v. Wright 

 afbildade genom »Finsk Tidskrift för Jägare och Fiskare» reprodu- 

 cerade. Hvad beträffar de båda dykandarter, som vi här i ett par 

 af södra Sveriges insjöar hafva tillfälle att studera, nämligen viggen 

 i Hornborgasjön och brunanden i Tåkern, hvilka arter på sina re- 

 spektive ställen uppträda synnerligen talrikt häckande, sä torde det 

 vara tämligen säkert, att hanarne före ruggningens början i regel 

 lämna dessa sjöar för att ä någon annan plats vistas under den- 

 samma. Någon hane i sommardräkt af viggen har veterligen under 

 andjakterna i Hornborgasjön aldrig blifvit fälld, och af brunanden 

 har under ett fjärdedels sekel endast tvenne ruggande hanar under 

 sensommaren i Tåkern bekantligen iakttagits och tillvaratagits. Hvad 

 denna dykand beträffar, så ser man i början af juni i nämnda sjö 

 hanarne samlade i stora flockar. Själf har jag ett af de senare åren 

 därstädes räknat öfver 200 i flocken. Allt mer och mer minskas 

 dessas antal under månadens lopp, så att vid dess slut knappt någon 

 enda brunandhane står att upptäcka. Mot det antagandet, att de 

 skulle begifva sig in i de stora vassarne och där tillbringa rugg- 

 ningstiden talar som ofvan nämnts, att så ytterst sällan någon ruggare 

 fälles under de årliga klappjakterna, då ett stort antal honor och 

 ungar mista lifvet, dels att man aldrig hittar några vingpennor eller 

 andra fjädrar af brunandhanar i de talrika gläntorna bland vassarne 

 denna tid af året. Den flitige forskaren af Tåkerns ornitologiska 

 förhållanden D:r W. A. Engholm i Wadstena har äfven kommit till 

 samma åsikt. Det är han som den 16 aug. 1900 lyckades erhålla 

 det andra af de ofvannämda tvenne exemplaren vid en klappjakt i 

 sjön, hvilket han beskrifvit i sin monografi öfver denna and i Sv. 

 Jägarförb. Nya Tidskrift årg. 39. Om denna fågel nämner han att 

 dräkten »föga afvek från vårdräkten» och säger han sig ej kunna 

 instämma med faunistiska uppgifter, att hannen i sommardräkt skulle 

 likna honan. Han säger bland annat att »den svarta gördeln fram- 

 till finnes äfven på detta exemplar». 



Det första af dessa båda exemplar har jag i höst genom byte 

 förvärfvat. Det är skjutet den 3 juli 1886. Då det delvis afviker 

 från det Engholmska kan det ju intressera Tidskriftens ornitologisk 

 sinnade läsare att få en beskrifning af detsamma: Handpennorna 

 fällda. De nya ej fullt till hälften utvuxna. Näbb svart utan fram- 

 kallbart ljust band; hufvud och hals rödbruna, mörkare än i vår- 



