BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DET HÖGRE DJURLIF VET I ALGERIET 197 



af sjön blir marken åter sandig och tämligen otrafikabel ända 

 till oasen El Ourir. Genom denna oas, som inom parentes 

 sagdt, är känd för sina utmärkta daddlar, leder en riktigt bra 

 och väl hållen väg, sträckande sig nästan fram till Meraier. 

 Sedan man genomrest denna by, kommer man in i en helt 

 annan terräng. Den steppartade högplatån försvinner allt mer 

 och mer, och marken börjar att få ett ökenartadt utseende. 

 Vegetationen försvinner så småningom eller inskränkes till 



Fig. 2. Öknen vid Touggourt. Vegetation af Limoniastrum guyonianum. 

 (Foto. Nils Gyldenstolpe d. is U 1910.) 



spridda bestånd af Limoniastrum guyonianum, Coss & Dur. 

 Istället börjar sanden att allt mera taga öfverhand. På afstånd 

 synes en hel del dyner afteckna sig mot den blå himlen, och 

 länge dröjer det icke förrän man befinner sig i den sandiga 

 delen af Sahara, arabernas El Sahel. Ju mer man närmar sig 

 ökenstaden Touggourt ju djupare och besvärligare blir den 

 fina sanden. Strax utanför själfva staden, och sedan man passerat 

 några af de densamma i norr omgifvande oaserna finnes ett 

 sandbälte, som vid blåst är ganska ansträngande att öfverskrida. 



