PHVSA ACUIA 89 



den sedan länge bekant, och på sista tiden lär den äfven liafva 

 anträffats hos oss (vid Lund). 



Dreissena synes emellertid 1111 hat va uppnatt ett relativt 

 stillestånd i sina expansionssträfvanden. I-or närvarande gör 

 den inga vidare landvinningar. I stället riktas var uppmärk- 

 samhet på en vattensnäcka, Physa acuta, som just for tilllället 

 håller på att acklimatisera sig på nya områden i Huropa. Da 

 det gifvetvis är af intresse att närmare känna till, huru detta 

 försiggår, är det af vikt att redan från första stund följa de 

 olika faserna i förloppet och klargöra de m()jligheter till utbred- 

 ning som förefinnas. 



Physa acuta har för sin nuvarande stora utbredning helt 

 och hållet att tacka människan, isynnerhet hennes intresse för 

 botaniken. Sedan det blifvit allmänt att hålla vattenväxter i 

 akvarier, ha de lämpliga betingelserna för snäckans spridning 

 uppkommit. Dess hemland är Frankrikes södra och mellersta 

 delar, de västra Medelhafsländerna och norra Afrika. Österut 

 finnes den i Elsass och Lothringen, men Rhen utgör gränsen 

 för dess naturliga utbredningsområde. 



Därifrån har (\t\\ emellertid blifvit utförd med vattenväxter, 

 så att den på senare tid, från omkring 1900, blifvit anträffad 

 i akvarier inom hela det öfriga Europa. 



I England synes dess förekomst datera sig ända från 1839, 

 då den redan hade innästlat sig i akvarier i Kew Garden vid 

 London. Detta tyckes dock hafva varit dess enda förekomst 

 under hela seklet, ty först i början af innevarande århundrade 

 omtalas den* från ett par andra håll, nämligen från Dublin på 

 Irland (1902) och från Aberdeen i Skottland (1905). De engel- 

 ska författarne äro dock ovissa om hvarifrån den införts; de 

 antaga, att den inkommit från Västindien eller Brasilien, men 

 Physa acuta har, mig veterligt, inga utomeuropeiska förekomster. 



Af ojämförligt större intresse är snäckans utbredning i 

 Tyskland, där ju också akvarieliebhaberiet står på sin höjdpunkt. 

 Den är där anträffad i växthus och botaniska trädgårdar i flera 

 större städer, såsom Miinchen och Leipzig (1899), Gotha (1901) 

 samt Dresden och Königsberg (1903). 



