Physa acuta, 



en i spridning stadd sötvattenssnäcka. 



Af Nils Odhiier. 



ämviktsförhållandena i naturen befinna sig i 

 ständigt fortskridande förändring. Där en art 

 finner sitt utbredningsområde för trångt, eröf- 

 rar den nya; något »status quo» gifves icke. 

 Människan, som berömmer sig af att vara na- 



Ä.!T«'r..r. ! turens herre, får därvid ofta stå i naturens 



tjänst för att underlätta dess expansionssträfvanden. Hon är 

 en utbredningsfaktor af betydenhet, och många former ha just 

 henne att tacka för sin vidsträckta utbredning. 



När människan hjälper till, brukar också en arts eröfring 

 af nya områden ske både snabbt och bekvämt. Härpå kunna 

 otaliga exempel framletas inom flera djurgrupper, men det må 

 vara nog att här påminna om den bruna råttan, om vinlusen 

 och en mängd andra skadeinsekter. 



Mindre allmänt kändt torde vara, att också mollusker, trots 

 sin benägenhet för ett stationärt eller rent af fastsittande lef- 

 nadssätt, under en jämförelsevis kort tid tagit nya områden i 

 besittning. Ett typiskt exempel härpå erbjuder den s. k. vand- 

 rarmusslan, Dreissena polymorpha, som trots namnet lefver fast- 

 sittande på stenar och pålar, men till följd af sina frisimmande 

 larver och människans skeppsfart »vandrat» in öfver stora om- 

 råden. Upptäckt af Pallas 1768 i nedre Uralfloden och Kas- 

 piska hafvet, har den sedermera efter hand spridt sig till Svarta 

 hafvet samt genom de ryska floderna och Donau till Östersjö- 

 kusten, Holland, Frankrike och England. Vid Köpenhamn är 



