86 FAUNA OCH FLORA 



mas, men dä däremot häl- och handlofslederna böjdes och 

 sträcktes, hördes ljudet skarpt och tydligt. Vid försök med 

 andra leder högre upp på benen blef resultatet återigen nega- 

 tivt. Tyvärr kunde problemet inte kommas närmare inpå lif- 

 vet, ty då dissikeringsförsök gjordes, upphörde knäppningen, 

 troligen beroende på, att dödsstelhet började inträda. 



Det torde genom detta experiment vara bevisat, att den 

 gamla åsikten om klöfvarna som säte för knäppningen är orik- 

 tig, och att man i stället har att söka ursprungsorten högre 

 upp i vristerna och handlofvarna. Problemet har sålunda blif- 

 vit något förändradt, men tydligen långt ifrån löst. Efter det 

 experimentella fastställandet af lokale?!^ för knäppandet, åter- 

 står gifvetvis den vida svårare frågan om mekaniken för det- 

 samma, och om denna vet jag intet som helst." Man skulle 

 visserligen a priori kunna tro, att man från ett helt annat 

 område — människoanatomien — skulle kunna få viktiga vin- 

 kar om renproblemets lösning, detta på grund af den slående 

 likhet, som fmnes mellan de regelbundna knäppningarna hos 

 renen "^ och de tillfälliga" ljuden af samma slag i människans 



^ Som bevis på hörselsinnets beroende af förutfattad mening vill jag fram- 

 hålla, att jag efter det nämnda experimentet icke längre kan höra ljudet utgå från 

 klöfvarna. Af mig hörs det numera alltid lokaliseradt till handlofven eller hälen. 



- Det är här min plikt att framhålla, det jag troligen icke är den första, 

 som hyst åsikten, att knäppningen utgår från ett ställe högre upp i benen än 

 tårna. I sitt stora arbete »Om Lappland och lapparne», Stockholm 1873, sid. 

 65, yttrar nämligen G. v. Duben efter att ha anfört såväl Linnés som Nilssons 

 och HoLLSTENS åsiktcr: »Ingendera förklaringen af ljudets uppkomst torde dock 

 vara riktig. . . Det påminner lifligt om ljudet vid de s. k. andeknackningarna och 

 måste, liksom detta, ha sin orsak i senorna för musculus tibialis posticus (mus- 

 keln bakom skenbenet) eller för andra fotens sträckmuskler glidning i deras få- 

 ror». Speciellt yttrandet om m. t. p. torde här peka på, att v. Duben hyste en 

 liknande uppfattning som den i föreliggande uppsats häfdade. Det är emellertid 

 att märka, att Ekman har en annan åsikt om v. Dubens ställning i frågan. Ef- 

 ter att ha framhållit, hur Hollsten förlägger knäppningen till det inre af tårna, 

 säger han (1. c. sid. 31) > was auch v. Duben tut». Detta strider tydligen mot 

 det ofvan citerade Ingendera» och väl också mot termen m. t. p., hvarför denna 

 tydning af v. Dubens yttrande väl knappast kan vara riktig. 



^ Det bör här påpekas, att knäppningen är helt och hållet oberoende af re- 

 nens vilja. På densamma kan sålunda icke tillämpas något teleologiskt reso- 

 nemang af exempelvis den art, att knäppningen skulle ha uppkommit /ör a/'Mjäna 

 något bestämdt biologiskt ändamål. Man kan därför icke fullt gilla Hollstens 

 åsikt, då han säger (1. c. sid. 125): »Försynen har ej utan orsak lämnat dessa 



