En iakttagelse öfver renens knäppning. 



Af Erik Bergström. 



^^.-^ JBIIj^^et är ett för alla välkändt frjrliallaiide, att re- 

 ^. .B-.' -,^"6" vid gående och springande frambringar 

 ^IJJff^ett synnerligen markant ljud, som sedan gam- 

 malt gått under namn af »renens knäppning». 



'(M^if, w,- .----^^^^ Då man iakttar blott ett enda djur, låter liu- 

 .fe-T^";^é5!^:S^ det ungefär som slaget af ett par järnsprintar 



itar 



mot hvarandra, men då man hör de samlade knäppningarna 

 från en hel hjord af renar, går tanken närmast till sprakandet 

 och knastrandet af gnistorna från en väldig jätteeld. Ljudet 

 frambringas både i fram och bakbenen och af både gamla och 

 unga djur, dock skola de yngsta kalfvarna icke kunna åstad- 

 komma någon knäppning.^ 



Alltsedan vetenskapsmännen först började syssla med re- 

 nen, har orsaken till det ofvan antydda fenomenet varit ett af 

 de mest gouterade problemen. Redan Linné sysselsatte sig 

 ingående med detsamma, men hade mycket svårt att komma 

 till någon klarhet. Så mycket var han dock öfvertygad om, 

 att ljudet utgick från extremiteterna, men då han gick saken 

 närmare inpå lifvet, blef han vacklande. Till en början - ansåg 



^ Uppgiften har jag från Ekman (Die Wirbeltiere der arktischen und subark- 

 tischen Hochgebirgszone im nördlichsten Schweden. I Naturw. Unters. des Sarek- 

 gebirges gel. v. Dr. A. Hamberg Bd. 4, Lief. 1, Sid. 31 ff.'. Själf har jag ald- 

 rig varit i tillfälle att iakttaga några nyfödda eller mycket unga kalfvar. Där- 

 emot har jag iakttagit sådana, som voro 3 — 10 månader, och hos dem har jag 

 åtminstone ibland hört knäppningen. Då därför Ekman (1. c. sid. 32) säger: 

 »Die Kälber bnngen keine Knacklaute hervor», kan detta blott gälla mycket unga 

 kalfvar. 



^ Carl v. Linnh: Iter lapponicum . . . 1732. 1 Carl v. Linnés Ungdoms- 

 skrifter, samlade af Edvard Ährling, Stockholm 1889. Sid. 106. 



