OM HVAI.ARNKS HAKS lAMNING 79 



liknande företeelser som de ofvan för hvitlivalcn omtalade. 

 Men dylikt material är tyvärr sällsynt ocii svåråtkomligt. 



Bardhvalarnes härstamning är mera höljd i dunkel. Det 

 är omöjligt att tiinka sig, att de skulle kuinia härleda sig från 

 tandhvalar af någon nu lefvandc typ, ty dessa ha alla gått 

 längre i specialisering i vissa fall, t. ex. med afseende på näs- 

 benens reduktion m. m. Det samma gäller äfven om de kända 

 Squalodontiderna. Men å andra sidan bevisa de talrika taiid- 

 rudiment, som man träffar hos bardhvalarnes foster, att dessa 

 hvalar härstamma från tandbärande djur och tillika från for- 

 mer, som af någon anledning fått de primitiva däggdjurens 

 tanduppsättning (frt. V;], ht. Vi pm. ^ 4, m 'Vs) förenklad till 

 sin byggnad men betydligt ökad till antalet. Förhållanden som 

 ofta gå hand i hand. Man måste tänka sig några ursprung- 

 liga däggdjur och då antagligast creodonter såsom första ut- 

 gångspunkt. Det finnes nämligen så många likheter mellan 

 tandhvalarne, särskildt zeuglodonterna och bardhvalarne, att 

 dessa ej gärna alla kunna bero blott på parallellutveckling 

 genom tillpassning till lefnad i vattnet. Men under det att 

 zeuglodonterna utbildade sig till fiskätare och vattenrofdjur, 

 får man tänka sig, att bardhvalarnes stamfäder, som utan 

 tvifvel stodo dessa nära, började att lifnära sig af smärre vat- 

 tendjur,^ t. ex. smärre räkliknande kräftdjur, Mysis etc, som i 

 riklig mängd förekomma vid kusterna. Välutvecklade tänder 

 voro därvid ej till någon nytta och reducerades till följd häraf. 

 Men då djuren intogo den som sagdt af smärre organismer 

 bestående födan i munnen, kunde detta ej ske annat än till- 

 sammans med vatten. Bytet kunde då för vattnets frånskil- 

 jande bäst fasthållas medelst tungans pressande mot gommen, 

 hvars bakåtriktade tvärveck redan från början kunde vara till 

 stor nytta l>ärvid. Det är nämligen alldeles visst, att creodon- 

 terna haft väl utvecklade gomveck, ty sådana finnas hos alla 

 däggdjursordningar, där de ej sekundärt på grund af särskilda 



^ Till denna divergens i vanor med ty åtföljande olikheter i munbeväpning 

 erbjuda bland andfåglarne de fiskätande, tandnäbbade skrakarne och de med sil- 

 apparat i näbben försedda änderna till en viss grad en analogi. 



