OM HVAI.ARNES HÄRSTAMNING 



23 



De egentliga delfinerna, som omfatta många arter förde- 

 lade på flera släkten, ha talrika släta, koniska tänder. Hos 

 den kanske mest kända och mest omtalade af alla delfmer, 

 springaren (Delphinus delphis) stiger antalet tänder i hvarje 

 käkhalfva till 46—50, d. v. s. med andra ord, den kan ha ända 

 till 200 tänder.' Springaren är hemma så godt som allestädes 



Prodelpliinus ohscurus. 



i de stora världshafven med undantag af dessas kallaste delar. 

 Under sjöresor får man ofta se flockar af springare, som under 

 upprepade luftsprång skynda mot fartyget, ila förbi det och 

 väl framkomna till stäfven under en längre eller kortare stund, 



Hvitnosig delfin. 



ibland kanske i timmar, liksom lekande simma framom den 

 kors och tvärs, alldeles som om den fart, skeppet har, intet 

 betydde för dem. Dock kan denna fart vara rätt betydlig 

 6 — 8, ja kanske ända till 12 knop eller mera. Gör fartyget 

 däremot mindre fart t. ex. 3—4 knop, öfvergifva springarne 

 detsamma vanligen strax, sedan de gjort en rond om det. Det 

 ser alldeles ut, som om de skulle tycka, att det ej vore roligt, 



En andra art kan t. o. ni. ha 246 tänder. 



