OM RENEX OCH REXSKÖTSELX I VÅRA NORDI.. I.APP.MARKSSOCKXAR 1 7 



efter den första stormlöpningen till hafvet. De förtära nämligen 

 sedan mycket sällan hafsvatten eller tång, lägga snart alldeles 

 bort vanan och hålla sig helt och hållet till gräset och söt- 

 vattnet. Dessutom kan hafsvattendrickningen i vissa fall vara 

 direkt skadlig. Hos många renar uppstår nämligen efter 

 drickandet under hakan en egendomlig, påsformig bildning, af 

 hvilken renarna till och med kunna dö. Lapparna pläga bota 

 denna sjukdom genom att helt enkelt sticka hål på påsen, 

 hvarvid det utrinner en ganska stor mängd vätska. Möjligen 



Flg. 10. Renar i Ryströmmen mellan fastlandet och Kvalön i Norge. 

 Th. Fries och E. B — in foto. maj 1909. 



är det en inflammation, förorsakad af hafsvattnets inverkan på 

 exempelvis spottkörtlarna. 



Ännu alltjämt är emellertid herkhjorden^ kvar på lafbetes- 

 markerna i Sverige. Herkarna beta på områdena närmast det 

 norska territoriet, och allt som tiden lider, komma de allt 

 längre mot norr och närma sig mer och mer gränsen. Detta 

 framryckande mot Norge går här särskildt fort därigenom, att 



^ De här ofta begagnade uttrycken sarv, herk, vaja behöfva en förklaring. 

 De äro lånade från de lappska sarves, hierke och vatjau (så uttalas de i Lule 

 lappmark) och betyda respektive rentjur, renoxe och renko. De nämnda lånorden 

 äro de enda, som i Lappland begagnas om de olika renslagen, och de rent 

 svenska uttrycken hör man så godt som aldrig. 



Fauna och Flora 1911. Haft. 1. 2 



