i6 



FAUNA OCH FLORA 



öfversimning (se fig. 9, 10) måste anses som ett storartadt 

 kraftprof, allrahelst af de dräktiga vajorna, och hade inte 

 renen sin tjocka, luftfyllda päls, som håller honom ovanligt 

 högt öfver vattnet, skulle den säkerligen aldrig lyckas. Natur- 

 ligtvis omkomma vid så godt som hvarje simning några få 

 renar, men de flesta ta sig alltid välbehållna öfver. Ifall någon 

 kalf, som ofta händer, föds före öfversimningen, måste han 

 naturligtvis tas med i en båt. 



Fig. 9. Renarna kasta sig i Ryströminen för att simma öfver till Kvalö i Norge. 

 Th. Fries och E. B— m foto. maj 19C9. 



En egendomlig vana hos renen skall i detta samband om- 

 nämnas, och det är hans förhållande, då han får se hafvet. 

 Så fort renarna skymta ändan af den innersta fjorden, bli de 

 som galna. Hela hjorden sätter af i sken, och utan att hvarken 

 människor eller djur kunna hindra det, störtar sig renmassan 

 ut i fjorden och dricker hafsvatten och äter tång. Detta högst 

 påfallande förhållande har mycket sysselsatt äldre författare. 

 Man har nämligen på allvar sökt förklara hela renflyttningen 

 såsom förorsakad af renarnas längtan efter saltvatten. Utom 

 det apriori absurda i dessa spekulationer, får man direkta bevis 

 på deras oriktighet genom att iakttaga renarnas uppförande 



