OM RENF.N OCH RKNSKOTSKI.X I VARA NORIiL. I.AI'I'MARKSS(jrKNAR 7 



och icke heller rör han tlera af björkskogens höga örter. Det 

 är framför allt de fina bladen af Festiica ovina och Aira flexiiosa 

 — de gräs, som lapparna sammanfatta nnder namnet sitno - 

 samt en del låga örter som Polygonum vivipariim och Saliv 

 herbacea, hvilka utgöra hans föda. Denna distinktion genom- 

 föres synnerligen strängt, då tillgången på föda är riklig. Men 

 vid tillfällen, då födan är knapp, hvilket ^Kuw i eminent grad är 

 under vissa af flyttningarna, blir han icke så nogräknad. Då 



Fig. 6. Gräsrik björkskog från Vietusvagge vid Stora Sjöfallet. Gellivare. 

 E. B-m foto. aug. 1910. 



kan han äta både gammal vissen Carex och det torraste kråkris, 

 och då drar han sig inte för de bruna bladen af Arctostaphylos 

 alpina eller nakna björkkvistar. Då renen hålles inom hus i 

 stall, hvilket särskildt i Finland är ganska vanligt, blir han 

 ännu mer allätare. Själf har jag sett sådana renar med god 

 smak äta potatisblad, narf och torrt hö, och en vanlig sommar- 

 föda är enligt ägarnes utsago ett gröpe af agnar och renlaf. 



Denna renens olikhet i kosthåll under olika årstider för 

 direkt öfver till hans vandringar.. I stort sedt kunna dessa 

 sägas vara ett oscillerande mellan trakter med laf (om vintern) 



