FAUNA OCH FLORA 



antagligen beroende därpå, att renen ej är mäktig den oerhörda 

 salivafsöndring, som måste fordras för tillgodogörandet af en 

 stor kvantitet torr laf. Att det verkligen är torrheten, som 

 förhindrar ätandet, visas bäst däraf, att renen under och strax 

 efter regnväder ofta ifrigt äter laven äfven om sommaren. 

 Med lafvens beskaffenhet är renen föga noggrann. Utom den 

 klassiska »renmossan» (Cladonia vidgar is, silvatica och al- 

 pestris), hvilken otvifvelaktigt är eller åtminstone varit hufvud- 



Fig. 5. Gräsrik fjällhed från Kebnekaisetrakten. De mörka partierna på de torra 



smååsarna är lavförande risvegetation. Det övriga är gräs och örter. 



E. B— m foto. juni 1910, 



lafven, äter renen så godt som alla lafarter, en sak hvartill 

 den särskildt i Sverige blifvit tvingad därigenom, att den förr 

 i de lappländska skogarna oerhördt vanliga Cl. alpestris ge- 

 nom hårdt utnyttjande till stor del tagit slut och ersatts af 

 andra lafvar. Som en kuriositet kan emellertid anföras, att 

 renen ytterst ogärna smakar islandslaven (Cetraria islandica). 

 Med afseende på > gräset» är renen däremot noggrannare. Så- 

 lunda äro de sträfva C«ré'x-arterna så godt som alldeles ute- 

 slutna från hans matsedel, vidare ätes icke gräs, som gått i strå. 



