OM liVAI.AKNF.S HAKS rAMNINC; 



45 



på sidorna till lu)ga kainniar, som utgijra sU)d för denna fett- 

 bildning, Tydligast framträder detta hos kaskelotcr och näbb- 

 hvalar. Äfven mellankäksbenet, ehuru ej tandbärande, och 

 plogbenet förlängas i motsvarande grad som öfverkäksbenen. 

 Nackbenet är mycket stort och sträcker sig upp till kraniets 

 öfversida, där det dels täcker (■)fvcr, dels liksom tränger åt 

 sidan hjässbenen, hvilka alltså hufvudsakligen eller endast 

 (hos flertalet tandhvalar) bli synliga på hjärnskålens sidor, 

 under det att nackben och pannben mötas på hjässan hos 

 tandhvalarne. Hjärnskålen blir på grund af dessa förhållanden 

 sammantryckt, kort och bred till sin form. Till dessa egen- 

 domligheter kommer dessutom hos tandhvalarne en ofta mycket 

 långt gående assymmetri, så att den ena sidans ben äro mycket 

 mera utvecklade än den andras. 



En lång och vek hals skulle vara till hinder vid simmandet 

 under vatten, och därför har detta parti i hög grad förkortats 

 och de sju kotor, som normalt bilda halsen hos däggdjuren, 

 vare sig denna är kort eller lång, ha blifvit helt tunna och 

 ofta sammanväxa de helt eller delvis sinsemellan. En fast 

 bröstkorg skulle vid dykande till större djup löpa fara att 

 sammantryckas, och i samband härmed har bröstbenet hos 

 hvalarne reducerats och refbenens förbindelse med så väl kotor 

 som bröstben gjorts mera lös och elastisk. Ryggens kotor 

 äro mycket elastiskt men tillika fast förbundna med hvarandra 

 för att möjliggöra simrörelserna med stjärtfenan. Det skulle 

 bli för långt att ingå på en vidlyftigare skildring af andra 

 hvalarnes tillpassningar.^ Må det vara nog att erinra om att 

 ytteröra saknas, att ögonen äro inrättade för seende i vatt- 

 net, att näsöppningen genom en intressant mekanism kan 

 tillslutas fullständigt, så att intet vatten kan intränga o. s. v. 



Genom en äfven i förhållande till kroppsvolymen mycket 

 stor blodmängd samt i samband härmed en ofantligt rik, del- 

 vis nätformig förgrening af blodkärlen, undanrödjas de olägen- 



^ En sådan tillpassning till lifvet i vattnet är det förluillandet, att ungarne 

 ha hunnit mycket långt i sin utveckling, då de komma till världen. Detta inses 

 redan af storleksförhållandena. En nyfödd bardhvalunge är omkring '/» och en 

 dylik tandhvalunge stundom ända till -/ö så lång som modern. 



