OM HVALARNFS HÄRSTAMNING 



43 



lyckats framställa. Till följd af denna förträffliga lokomotions- 

 apparat äro de båda extremitetparen ej längre beliöfliga för 

 ställförflyttningen, och det bakre har också så fullständigt bort- 

 reducerats, att det ej längre fmnes annat än som inre rudiment. 

 Det främre har återigen ombildats till ett par bröstfenor. Dessa 

 bröstfenor utan naglar eller klor, hvilka bildningar skulle vara 

 onödiga, tjäna dock mera som balansorgan och sidoroder än 

 som organ för kroppens framdrifvande genom vattnet. I sam- 



Utandning (> blåsning») från en sydlig sillhval. 



band härmed är det egentligen blott mellan öfverarmsben och 

 skulderblad, som en egentlig ledgång kvarstår. De öfriga för- 

 bindelserna mellan de olika benen äro funktionslösa genom 

 bindväfsband. Därtill har hos en stor del hvalar en ryggfena 

 utvecklats, hvilken liksom stjärtfenan är en hudbildning utan 

 skelettstöd och hvars funktion är att utgöra ett balansorgan, 

 ett slags centerbord på öfversidan. Denna ryggfena är också 

 i regel bäst utvecklad hos de skarpaste simmarne. 



För lungandande djur, som lefva i vatten, är det af fördel, 

 ju mindre de behöfva dyka upp öfver vattenytan för att kunna 



