42 



FAUNA OCH FLORA 



gråhvalen {Rhachianectes glaucus), som nu ej längre finnes till. 

 Denna intressanta form, som utgjorde en mellanlänk mellan 

 fenhvalar och räthvalar, var omkring 12 m. lång eller något 

 mera, ofta grå till färgen och svartspräcklig med korta, ljusa 

 barder. Den saknade ryggfena, men hade ett par strupfåror. 

 Denna hval lefde förr vid Nordamerikas västkust. Den vista- 

 des om sommaren ända upp mot Ishafvet, men drog sig sö- 

 derut om vintern, dock alltid hållande sig nära land och gick 

 ofta in på helt grundt vatten. Ja, det berättas t. o. m., att 

 den stundom låg kvar på grund öfver ebbtiden och väntade, 

 till dess floden åter tog den flott, hvilket ingen annan hval 

 vågar eller ens kan göra efter. Gråhvalen beskrifves såsom 

 vildsint, så att den t. o. m. skulle haft för vana att gå till 

 anfall, då den förföljdes, och söka slå sönder båten med sin 

 stjärt. Det förtäljdes också många rörande berättelser om, 

 huru gråhvalsmodern sökte skydda och försvara sin unge mot 

 fångstmännens blodtörst. Detta hjälpte dock ej. År 1846 

 började jakten på denna djurart. På ungefär 30 år hade om- 

 kring 11,000 dylika djur dödats, och nu finnes ej en enda kvar. 

 Efter denna hastiga öfverblick öfver de nutida hvalarnes 

 viktigaste former, torde dessa djurs tillpassningar till lefnads- 

 sättet i vatten lättare framstå. I främsta rummet märkes den 

 långsträckt spolformiga kroppen, som, för att göra minsta 

 möjliga motstånd mot vattnet, visar en fullständigt glatt yta 

 utan hår. Under öfverhudslagret, som kan vara ända till 8 

 mm. tjockt men ytterst obetydligt förhornadt, följer i regel ej 

 någon fast och afgränsad läderhud, utan blott ett af bindväf 

 och elastiska trådar stödt fett- eller späcklager, som tjänar på 

 en gång såsom temperaturskydd och till att minska djurens 

 specifika vikt. På samma gång utgör detta späckskikt ett 

 elastiskt hölje, som skyddar djuret mot de betydande växlingar 

 i tryck, som det är utsatt för, när det dyker ned till större 

 djup. Ställförflyttningen har i all hufvudsak öfvertagits af 

 stjärtfenan, som uppstått såsom sidoflikar af svanshuden och 

 fullkomnats till en halfmånformig, tvåbladig propeller, som till 

 sina verkningar öfvergår allt, hvad mänsklig ingenjörsvetenskap 



